Справа № 185/14137/25
1-кп/185/627/26 
В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 року 
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у період воєнного стану в залі в м. Павлограді Дніпропетровської області кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за № 12025041370001857 від 22 жовтня 2025 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Булахівка, Павлоградського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, інваліда 3 групи, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, - 
за участю 
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 (дистанційно),
обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 приблизно о 10.00 годині 19 жовтня 2025 року (більш точний час під час розслідування не встановлений), проходив по стежці на селищі «Хімзавод» (між магазином та гуртожитком) в м. Павлограді Дніпропетровської області, та побачив на підлозі гаманець червоного кольору в середині якої знаходилась банківська карта банку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 (до якої прив`язаний банківський рахунок НОМЕР_2 ), яка оформлена на ім`я ОСОБА_7 , та є офіційним документом, що надає доступ до банківського рахунку НОМЕР_2 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_8 :, яку ОСОБА_3 дістав з гаманця та пішов додому. В цей час у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на привласнення вказаної банківської карти з корисливих мотивів.
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на привласнення офіційного документу, ОСОБА_3 19.10.2025, приблизно о 14.00 годин (більш точний час під час розслідування не встановлений, пішов у молочний магазин на селищі «Хімзавод», що знаходиться по вул. Дмитра Бочарникова, 1 у м. Павлограді Дніпропетровської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, усвідомлюючи те, що знайдена ним банківська картка належить іншій особі та є офіційним документом, діючи умисно, з корисливих мотивів, забрав зазначену пластикову банківську картку банку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка оформлена на ім' я ОСОБА_7 та яка, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «про платіжні системи та перекази коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, тим самим привласнив її та в подальшому розпорядився на власний розсуд.
Окрім цього, ОСОБА_3 , 19 жовтня 2025 року, приблизно о 14.00 годині (більш точний час під час розслідування не встановлений), пішов у молочний магазин на селищі «Хімзавод», що знаходиться по вул. Дмитра Бочарникова, 1 у м. Павлограді Дніпропетровської області, де у ОСОБА_10 , який тримав при собі привласнену ним банківську платіжну картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка оформлена на ім?я ОСОБА_7 , та який розумів, що за допомогою банківської платіжної картки можливий доступ до банківського рахунку, де, за усвідомленням ОСОБА_3 , можуть знаходитися грошові кошти, виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, які перебували на банківському рахунку ОСОБА_7 , шляхом здійснення розрахунків через термінал банківською платіжною карткою АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 за товар в закладах торгівлі розташованих у м. Павлоград Дніпропетровської сбласті.
Реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів з банківського рахунку ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, маючи на меті незаконне збагачення за рахунок грошових коштів, що йому не належать, усвідомлюючи злочинний характер вчинюваних дій та розуміючи, що такі є засобом для досягнення протиправної мети, ОСОБА_3 , 19 жовтня 2025 року прийшов до магазину ПП «Григорян», розташованого по вул. Заводська, буд. 23, у м. Павлоград, Дніпропетровської області, де о 13 год. 44 хв., та о 13 год. 45 хв., скористався банківською платіжною карткою № НОМЕР_1 , шляхом проведення 2 транзакцій через термінал, розрахувався за придбаний товар на загальну суму 960 гривень 00 копійок.
Після чого, продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, 19 жовтня 2025 року ОСОБА_11 прийшов до магазину «Молочний» розташованого по вул. Дмитра Бочарникова, буд. 1 у м. Павлоград, Дніпропетровської області, де о 13 год. 56 хв., 13 год. 57 хв., 13 год. 58 хв., 13 год. 59 хв., 14 год. 00 хв., та 14 год. 01 хв. скористався банківською платіжною карткою № НОМЕР_1 ,шляхом проведення 6 транзакцій через термінал, розрахувався за придбаний товар на загальну суму 1 490 гривень 74 копійок.
В подальшому, продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, 19 жовтня 2025 року ОСОБА_3 прийшов до магазину «Молочний» розташованого по вул. Дмитра Бочарникова, буд. 1 у м. Павлоград, Дніпропетровської області, де о 17 год. 23 хв., 17 год. 25 хв., 17 год. 26 хв., 17 год. 27 хв., 17 год. 28 хв., 17 год. 29 хв., 17 год. 30 хв., 17 год. 32 хв., 17 год. 33 хв., 17 год. 34 хв., 17 год. 36 хв., та 17 год. 37 хв., скориставшись банківською платіжною карткою № НОМЕР_1 , шляхом проведення 12 транзакцій через термінал, розрахувався за приданий товар на загальну суму 3 818 гривень 60 копійок.
Після чого, продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, 20 жовтня 2025 року ОСОБА_3 прийшов до магазину ПП «Григорян», розташованого по вул. Заводська, буд. 23, у м. Павлоград, Дніпропетровської області, де о 09 год. 49 хв., скориставшись банківською платіжною карткою № НОМЕР_1 , шляхом проведення транзакції через термінал, розрахувався за придбаний товар на загальну суму 200 грн. 00 коп.
Своїми злочинними діями ОСОБА_11 усвідомлюючи злочинний характер вчинюваних дій та розуміючи, що такі є засобом для досягнення протиправної мети, діючи в умовах воєнного стану, в період часу з 19.10.2025 по 20.10.2025, вчинив викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, а саме грошових коштів, які перебували на банківському рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_7 , шляхом розрахування банківською картою АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 за товар в магазинах, завдавши тим самим ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 6 469 грн. 34 коп.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані:
- за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану – за епізодом викрадення з 19.10.2025 по 20.10.2025 грошових коштів потерпілої ОСОБА_7 ;
- за ч.1 ст.357 КК України, як викрадення та привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів – за епізодом викрадення та привласнення 19.10.2025 року банку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка оформлена на ім' я ОСОБА_7 .

21.11.2026 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_12 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_3 в присутності захисника – адвоката ОСОБА_6 , була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468-470, 472, 473 КПК України, яка була надана в підготовче судове засідання.
Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість в повному обсязі у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України.
Сторони погодилися на призначення покарання обвинуваченому за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн, за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, сторони домовились остаточно призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. 
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у скоєнні кримінальних правопорушень, що йому інкриміновані, у вчиненому щиро розкаявся. Йому цілком зрозумілі його права, передбачені ч.4 ст.474 КПК України, а також те, що внаслідок укладення та затвердження угоди про визнання винуватості він буде обмежена в праві оскарження вироку згідно із положеннями ст.ст.394, 424 КПК України. Він повністю розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, а також вид покарання, яке буде застосовано до нього в разі затвердження угоди судом. Угоду щодо визнання винуватості з прокурором він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз та без впливу будь-яких обставин, необумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості.
Прокурор просив затвердити укладену з обвинуваченим угоду про визнання винуватості та ухвалити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_3 з призначенням йому покарання узгодженого сторонами в угоді.
Захисник також наполягав на затвердженні укладеної між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості, оскільки укладений акт відповідає діючому кримінальному та кримінально-процесуальному законодавству.
Потерпіла ОСОБА_7 надала письмову заяву, в якій підтвердила свою згоду, викладену в письмовій формі, щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим, з запропонованим видом та розміром покарання погоджується, претензій до обвинуваченого не має.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Частина 4 статті 469 КПК України передбачає, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, віднесення одного з них, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, до категорії кримінальних проступків, іншого за ч.4 ст.185 КК України - до категорії тяжких злочинів. Потерпіла ОСОБА_7 надала письмову згоду прокурору на укладення угоди. 
При цьому судом з`ясовано, що усі сторони кримінального провадження, зокрема і обвинувачений ОСОБА_3 розуміють, що відповідно до ст.473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для прокурора, обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394 та 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст. 474 КПК України.
Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку, та що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.
Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 21.11.2026, яка укладена між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_12 , обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_3 в присутності захисника – адвоката ОСОБА_6 , і призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженого сторонами покарання за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн, за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, сторони домовились остаточно призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. 
Як вбачається із даних реєстру матеріалів досудового розслідування запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні. 
Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявлений.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 21 листопада 2026 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_12 , та обвинуваченим у цьому провадженні, ОСОБА_3 , в присутності захисника - адвоката ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України.
Визнати  ОСОБА_3  винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання:
- за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн;
- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити  ОСОБА_3 узгоджене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України звільнити  ОСОБА_3  від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк відраховувати з моменту проголошення вироку.
Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності, встановленої законом.
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, а саме:
- обвинуваченим, його захисником, законним представником - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4, ч. 6, ч. 7 ст. 474 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- прокурором - виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку, суд обмежується проголошенням його резолютивної частини.

Суддя       ОСОБА_1