КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року місто Київ № 320/57083/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Білоус А.Ю. розглянув у спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невнесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з військового обліку; 
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести зміни до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про виключення з військового обліку, відповідно до відомостей, які містяться у військовому квитку серії НОМЕР_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовозобов`язані, які досягли граничного віку перебування в запасі, а також визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби, виключаються з військового обліку і переводяться у відставку.
Згідно з відміткою про виключення з військового обліку у військовому квитку серії НОМЕР_1 , 28 квітня 2011 року ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 було виключено з військового обліку у зв`язку із досягненням граничного віку перебування в запасі.
ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою до відповідача як органу, уповноваженого на внесення відповідних змін. Позивач зазначає, що саме до компетенції та обов`язків ІНФОРМАЦІЯ_5 належить внесення змін до персональних та службових даних військовозобов`язаних в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Відтак, після отримання від позивача заяви та належних документів, відповідач повинен був внести відповідні зміни до Реєстру, проте не вчинив вказаних дій, чим допустив протиправну бездіяльність.
Також позивач вказує, що 27 вересня 2025 року ним знову було згенеровано через портал електронних послуг "Дія" електронний військово-обліковий документ, зі змісту якого слідує, що він досі перебуває на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_6 (номер у реєстрі "Оберіг" № 110720231320402500095, звання - рядовий). При цьому, у порівнянні з попереднім електронним військово-обліковим документом, у позивача з`явилися дані щодо його звання ("рядовий"), яке зазначене і в паперовому військово-обліковому документі - військовому квитку серії НОМЕР_1 .
На переконання позивача, вказані обставини очевидно свідчать про те, що відповідач не виконав вимоги його заяви від 22 липня 2025 року.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 відкрито провадження в справі, постановлено здійснювати розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання, встановлено строки для подання заяв по суті та доказів.
Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив таке.
Відповідно до витягу із застосунку "Резерв+" ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 , звання рядовий (витяг сформовано 27.09.2025).
У військовому квитку НОМЕР_1 позивача міститься запис про виключення з військового обліку 28.04.2011 (сторінка 33).
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 19.07.2025, в якій просив внести зміни до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про виключення з військового обліку, відповідно до відомостей, які містяться у військовому квитку серії НОМЕР_1 (докази направлення додані до заяви).
За посиланням позивача, відповіді на заяву ним так і не отримано.
У подальшому, представником позивача направлено до відповідача адвокатський запит від 28.08.2025, в якому запитувалась інформація чи була розглянута та надана заява ОСОБА_1 (вказана заява отримана ІНФОРМАЦІЯ_7 24.07.2025, трек номер 0820300994587) щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про виключення з військового обліку, відповідно до відомостей, які містяться у військовому квитку серії НОМЕР_1 .
У відповідь на адвокатський запит, листом відповідача від 03.09.2025 №14/9118 представнику позивача повідомлено, що заява позивача була розглянута у встановленому законом порядку та відповідь направлена на адресу, зазначену в листі заявника.
Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір, суд виходить з такого.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частини першої статті 33 Закону №2232-XII військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
За приписами частини третьої статті 33 Закону №2232-XII військовий облік всіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Відповідно до частини четвертої статті 33 Закону №2232-XII військовий облік військовозобов`язаних та резервістів за призначенням поділяється на загальний і спеціальний.
Згідно з частиною першою статті 34 Закону №2232-XII персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Запас військовозобов`язаних згідно з частиною першою статті 28 Закону №2232-XII у редакції, яка діяла на момент виключення позивача з військового обліку (квітень 2011 року), поділявся на два розряди, що встановлювалися залежно від віку військовозобов`язаних.
Згідно з частиною другою статті 28 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 05.02.2011) військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд: рядовий склад - до 40 років; сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років; прапорщики і мічмани - до 50 років. 
При цьому, частина четверта статті 28 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 05.02.2011) передбачено, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
За приписами пункту 4 частини 6 статті 37 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 05.02.2011), виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, зокрема, які досягли граничного віку перебування в запасі.
У подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації" від 27.03.2014 р. №1169-VII змінено до 50 років, та Законом України "Про внесення змін до статті 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"" від 22.07.2014 р. №1604-VII - до 60 років.
У свою чергу, приписи Закону №2232-XII про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі, змін не зазнали.
Отже, з набранням чинності вказаних змін до Закону №2232-XII позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, яка не досягла встановленого законом граничного віку перебування у запасі військовозобов`язаних другого розряду (60-річного віку).
Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 р. №1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
У спірних правовідносинах юридичним фактом за вольовим критерієм є подія, настання якої не залежить від волі та свідомості людини, - недосягнення позивачем граничного віку перебування у запасі.
Вік особи як юридичний факт-стан є триваючою обставиною, що породжує для такої особи юридичні наслідки, а в спірних правовідносинах такими наслідками є застосування до позивача положень Законів України №1169-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації" та №1604-VII "Про внесення змін до статті 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Зміни до статті 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", які внесені Законами №1169-VII та №1604-VII, неконституційними не визнавалися та є чинними.
З набранням чинності у 2014 році змінами до статті 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", якими підвищено граничний вік перебування у запасі другого розряду для військовозобов`язаних рядового складу (з 01.04.2014 року до 50 років, з 13.08.2014 року до 60 років), позивач підпав під дію зазначених норм як особа, яка не досягла встановленого законом граничного віку перебування у запасі, і відтоді знову належить до категорії військовозобов`язаних, які зараховані у запас Збройних Сил України.
Позивача поновлено на військовому обліку шляхом внесення запису про нього до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що узгоджується з приписами пункту 1 частини 1 статті 14 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" щодо внесення запису про військовозобов`язаних до бази даних Реєстру при відновленні їх на військовому обліку.
Оскільки за чинними нормами статті 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" позивач не досягнув граничного віку перебування у запасі та є військовозобов`язаним, тому відповідач на законних підставах поновив його на військовому обліку військовозобов`язаних.
Такий висновок відповідає правовій позиції, сформульованій у постанові Верховного Суду від 09.04.2026 року у справі № 280/6524/24 у подібних правовідносинах. 
Так, Верховний Суд в означеній постанові дійшов висновку, що законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає національним інтересам держави. У зв`язку із внесенням змін до Закону № 2232-XII звужено коло підстав для виключення з військового обліку.
Факт виключення позивача з військового обліку у 2011 році не свідчить про неможливість його подальшого перебування на військовому обліку та у запасі Збройних Сил України після зміни законодавчого регулювання, оскільки зміна граничного віку перебування у запасі поширюється на всіх осіб, які на момент набрання чинності відповідними змінами такого віку не досягли.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Суд зазначає, що вказані зміни до статті 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не надавали закону зворотної дії в часі та не змінювали правових наслідків подій, які мали місце до набрання ними чинності, а лише визначили новий граничний вік перебування у запасі та нові критерії належності осіб до категорії військовозобов`язаних для правовідносин, що існували після набрання чинності відповідними змінами.
За таких обставин відновлення позивача на військовому обліку не є проявом зворотної дії закону в часі у розумінні статті 58 Конституції України.
Суд не встановив фактів неправомірного включення запису щодо позивача до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або недостовірності відомостей щодо позивача, які містяться у цьому Реєстрі, а тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача вчинити дії щодо виправлення таких відомостей / виключення таких записів / внесення до них змін.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, відповідно в їх задоволенні суд відмовляє.
Відповідно до статті 139 КАС України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати розподілу та присудженню не підлягають.
Керуючись статтями 2-3, 5-15, 72-77, 90, 122, 132, 139, 242-246, 250-251, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.
Судові витрати розподілу та присудженню не підлягають.
Відомості про сторони та інших учасників справи: 
позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );
відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Білоус А.Ю.