Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/4135/26
Провадження № 2/711/2566/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі: 
головуючий суддя - Скляренко В.М. 
при секретарі Слабко Ю.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –
в с т а н о в и в :

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» – Сахарова О.Г. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з останнього на користь ТзОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №953513853 від 06.08.2023р. в розмірі 55 795,02 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 06.08.2023р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено в електронній формі договір кредитної лінії №953513853, на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 12 000 грн. Відповідно до реєстру прав вимог №253 від 10.10.2023р. до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р., укладеного між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон плюс», до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитними договором №953513853. На підставі договору факторингу №10/1024-01 від 10.10.2024р. відповідне право вимоги перейшло від ТзОВ «Таліон плюс» до ТзОВ «ФК «Онлайн фінанс», яке у свою чергу відступило відповідне право вимоги позивачу на підставі договору факторингу №15/07/25-Е від 15.07.2025р. Відповідач всупереч умов кредитного договору не здійснював належним чином погашення заборгованості ані перед первісним кредитором, ані перед наступниками первісного кредитора, внаслідок чого на теперішній час розмір заборгованості відповідача складає 55 795,02 грн., з яких: 12 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 43 795,02 грн. – заборгованість за процентами. З метою стягнення відповідних сум заборгованості позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Від відповідача заперечень проти позову не надходило.
11.05.2026р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та задоволено клопотання позивача про витребування доказів у АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
05.06.2026р. на виконання ухвали суду від 30.04.2026р. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано суду витребувану інформацію.
В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в позовній заяві стороною позивача було викладено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, а також зазначено що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
В судове засідання відповідач ОСОБА_1 також не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК України суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на веб-сайті суду, а також шляхом надсилання повістки-повідомлення на номер мобільного телефону відповідача (повідомлення доставлене у додаток «Viber» 12.05.2026 о 09.11 год.). Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. 
Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно договору №953513853 від 06.08.2023р. (далі – Договір кредиту), укладеного в електронній формі між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язувалось надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту 12 000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування /а.с. 41-52/. 
Умовами договору передбачено, що Кредитодавець надає Позичальнику кредит перший Транш за договором в сумі 4 000 грн. 06.08.2023р. 
Другий та решта Траншів за Договором надаються Позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачених Договором.
Кредит надається з метою задоволення споживчих потреб Позичальника (не цільовий кредит), (п. 2.3, 2.4, 2.6 договору). 
Позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого Позичальник може збільшувати суму Кредиту (отримати черговий Транш) в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення договору строк дисконтного періоду складав 30 днів від дня отримання Позичальником першого Траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку, передбаченому п. 3.2. Договору. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати першого Траншу за Договором (п. 3.1 договору). 
Сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. Договору строк дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо позичальником в Особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. На умовах цього пункту Договору строк продовження дисконтного періоду кожен раз розраховується за наступною формулою: Z = 30 - (Х – Y), де: Z – кількість днів, на які продовжується Дисконтний період; Х – поточна дата (день місяця) закінчення Дисконтного періоду з врахуванням всіх попередніх продовжень Дисконтного періоду; Y – дата ініціації (день місяця) продовження Дисконтного періоду (зарахування платежу на рахунок кредитодавця). При цьому сторони узгоджують, що у випадку, якщо Y > X, то кількість днів, на які продовжується дисконтний період, дорівнює 30 (тридцять) днів (п. 3.2 договору). 
Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим Договором, Позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 (тридцять) днів дисконтного періоду проценти у розмірі 828 грн. Про суму нарахованих процентів, що Позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій Позичальник інформується через Особистий кабінет (п. 3.3 договору). 
Продовження строку дисконтного періоду не призводить до зміни істотних умов Договору в бік погіршення для Позичальника. Всі істотні умови які застосовуються протягом всього строку дії цього Договору зазначенні в цьому Договорі в момент його укладення. Оскільки пролонгація не є зміною істотних умов Договору, зокрема строку дії Договору, то вона не потребує укладення додаткових угод до Договору, в тому числі пролонгація не потребує застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Ініціювання позичальником пролонгації є конклюдентною дією спрямованою на застосування тих чи інших передбачених цим Договором умов користування кредитом без зміни строку дії Договору (п. 3.4 договору). 
Кожен окремий Транш за Договором надається Позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Кредитодавця на рахунок Позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 5168-74хх-хххх-8452, що відбувається не пізніше ніж протягом трьох банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового Траншу за Договором (п. 5.1 договору). 
Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повернення всієї суми Кредиту за всіма наданими Траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування – 05.09.2023р., а саме протягом 30 днів від дати отримання першого Траншу Позичальником. В обов`язковому порядку сума Кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: 1) закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору; 2) дострокового припинення дії Договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2 або п. 9.1.1.7 Договору (п. 7.1, 7.2 договору).
Кінцева дата повернення (виплати) кредиту – 05.09.2028р. (п.п. 7.3). 
Проценти за Договором сплачуються в наступному порядку: 1) протягом дисконтного періоду кредитування Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження Позичальником дисконтного періоду кредитування Позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього Договору; 2) після закінчення дисконтного періоду кредитування, Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти щоденно (п. 7.4 договору).
Протягом дисконтного періоду кредитування зобов`язання Позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування кредитом визначаються наступним чином:
- за період від дати видачі Кредиту до 05.09.2023р. (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 251,85 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 0,69% від суми Кредиту за кожний день користування кредитом;
- у разі, якщо Позичальник вчинить дії, описані в п. 3.2 договору, щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 05.09.2023р. проценти нараховуються за ставкою 714,36 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 1,96% в день від суми Кредиту за кожний день користування кредитом;
- після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,98% в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожен день користування кредитом (п. 8.3 договору). 
Пунктом 9.1.1.7 Договору передбачено, що у разі затримання Позичальником сплати процентів за користування Кредитом, щонайменше на один місяць, Кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення Позичальника про дострокове припинення Договору.
Пунктом 11.1 Договору встановлено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання.
Пунктом 14.12 Договору обумовлено, що цей правочин є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму.
Окрім того, зазначені умови викладені і в Паспорті споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору №953513853 від 06.08.2023р. /а.с. 51-52/. 
Факт отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 4 000 грн. підтверджується платіжним дорученням від 06.08.2023р. про перерахування суми кредиту 4 000 грн. на рахунок відповідача №5168-74хх-хххх-8452, платіжним дорученням від 24.08.2023р. про перерахування суми кредиту 1 500 грн. на рахунок відповідача №5168-74хх-хххх-8452, платіжним дорученням від 28.08.2023р. про перерахування суми кредиту 1 900 грн. на рахунок відповідача №5168-74хх-хххх-8452, платіжним дорученням від 28.08.2023р. про перерахування суми кредиту 1 200 грн. на рахунок відповідача №5168-74хх-хххх-8452, платіжним дорученням від 31.08.2023р. про перерахування суми кредиту 2 000 грн. на рахунок відповідача №5168-74хх-хххх-8452, платіжним дорученням від 31.08.2023р. про перерахування суми кредиту 1 400 грн. на рахунок відповідача №5168-74хх-хххх-8452 /а.с. 53-55/, довідками ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» /а.с. 56-58/, а також інформацією, наданою АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду /а.с. 147/. 
Оскільки відповідач свої зобов`язання за Договором кредитної лінії №953513853 від 06.08.2023р. не виконував належним чином та не здійснював платежів на погашення заборгованості, в нього станом на 10.10.2024р. виникла заборгованість в загальній сумі 25 765,62 грн., з яких: 12 000грн. – заборгованість за кредитом; 13 756,62 грн. – заборгованість за процентами за період з 06.08.2023р. по 10.10.2024р. При цьому, проценти за період з 06.08.2023р. по 05.09.2023р. включно нараховані за процентною ставкою 0,69% (п. 8.3.1 договору), проценти за період з 06.09.2023р. по 10.10.2023р. нараховані за процентною ставкою 2,98% (п. 8.4 договору), що відповідає умовам договору /а.с. 59-60/. 
28.11.2018р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТзОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу №28/1118-01 (далі – Договір факторингу №28/1118-01), за умовами якого ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити на користь ТзОВ «Таліон Плюс» вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТзОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором /а.с. 61-66/.
В подальшому, між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» були укладені додаткові угоди №19 від 28.11.2019р., №26 від 31.12.2020р., №27 від 31.12.2021р., №31 від 31.12.2022р., №32 від 31.12.2023р. до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. відповідно до яких строк дії такого договору продовжений до 31.12.2024р. /а.с. 66-зв.бік-73/.
Згідно витягу з Реєстру прав вимоги №253 від 10.10.2023р. ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТзОВ «Таліон Плюс» право вимоги, яке мало до ОСОБА_1 за договором №953513853 від 06.08.2023р. в межах суми вимог в розмірі 25 756,62 грн., з яких: заборгованість за кредитом – 12 000 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом – 13 756,62 грн. /а.с. 74-75/.
Відповідно до акту звірки від 31.12.2023р. ТзОВ «Таліон Плюс» 31.10.2023р. здійснило повну оплату суми фінансування за відступлення прав вимог за Реєстром прав вимог №253 від 10.10.2023р. за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. /а.с. 76/.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТзОВ «Таліон Плюс», станом на 10.10.2024р. розмір заборгованості відповідача за Договором кредитної лінії №953513853 від 06.08.2023р. складав 55 795,02 грн., з яких: заборгованість за кредитом – 12 000 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом – 43 795,02 грн. Аналіз змісту такого розрахунку свідчить, що Новим кредитором здійснено донарахування розміру процентів за 84 дні користування кредитом, а саме: за період з 11.10.2023р. по 02.01.2024р. за щоденною ставкою 2,98% (357,60 грн.) в день на загальну суму 30 038,40 грн. /а.с. 77-78/.
Таким чином загальна сума заборгованості відповідача за Договором кредитної лінії №953513853 від 06.08.2023р. складає 55 795,02 грн., з яких: 12 000 грн. – заборгованість за кредитом; 43 795,02 грн. – заборгованість за процентами /а.с. 77-78/.
10.10.2024р. між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» був укладений договір факторингу №10/1024-01, відповідно до умов якого ТзОВ «Таліон Плюс» відступило на користь ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» прийняло такі права вимоги, на умовах визначених цим договором /а.с. 79-86/.
Згідно витягу з Реєстру прав вимоги №2 від 10.10.2024р. ТзОВ «Таліон Плюс» передало ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги, яке мало до ОСОБА_1 за договором №953513853 від 06.08.2023р. на загальну суму заборгованості 55 795,02 грн., з яких: 12 000 грн. – заборгованість за кредитом; 43 795,02 грн. – заборгованість за процентами /а.с. 84-85/.
16.10.2024р. ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» здійснило повну оплату суми фінансування за відступлення прав вимог за Реєстром прав вимог №2 від 10.10.2024р. за договором факторингу №10/1024-01 від 10.10.2024р. /а.с. 86/.
У свою чергу ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс», на підставі договору факторингу №15/07/25-Е від 15.07.2025р., відступило позивачу (ТзОВ «ЕЙС») право вимоги до відповідача ОСОБА_1 , яке ґрунтується на умовах договору №953513853 від 06.08.2023р. на загальну суму заборгованості 55 795,02 грн., з яких: 12 000 грн. – заборгованість за кредитом; 43 795,02 грн. – заборгованість за процентами, що підтверджується відповідним договором факторингу, актом приймання-передачі Реєстру боржників, витягом з Реєстру боржників та платіжними інструкціями про сплати фактором ціни договору /а.с. 87-100/.
Відповідно до виписки з особового рахунку за Кредитним договором №953513853 від 06.08.2023р. заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед ТзОВ «ФК «ЕЙС» складає 55 795,02 грн., з яких: 12 000 грн. – заборгованість за кредитом; 43 795,02 грн. – заборгованість за процентами /а.с. 101/.
Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за договором №953513853 від 06.08.2023р., то позивач звернувся до суду з даним позовом.
Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі – ЦК) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016р. «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі – Закон №1734).
Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.
За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК).
Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно зі ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що набуття позивачем права вимоги до відповідача, яке належить кредитору за Договором кредиту, обумовлено дійсністю договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р., №10/1024-01 від 10.10.2024р. та №15/07/25-Е від 15.07.2025р., на підставі яких право вимоги кредитора було відступлене на користь ТзОВ «ФК «ЕЙС». 
В даному випадку предметом позовних вимог є заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитом. Аналіз змісту наданих позивачем розрахунків свідчить, що заборгованість за процентами за користування кредитом виникла внаслідок її нарахування первісним кредитором (ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога») – за 66 днів та його правонаступником – ТзОВ «Таліон Плюс» – за 84 дні користування кредитом, тобто всього за період з 06.08.2023р. по 02.01.2024р. (150 днів). Загальна сума нарахованих процентів складає 43 795,02 грн. 
Оскільки відповідачем не було сплачено заборгованість за договором №953513853 від 06.08.2023р. ні первісному кредитору, ні позивачу, то позивач вимагає стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 55 795,02 грн., з яких: 12 000 грн. – заборгованість за кредитом; 43 795,02 грн. – заборгованість за процентами.
Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі кредитної лінії №953513853 від 06.08.2023р. і він користувався кредитними коштами, однак допустив порушення своїх зобов`язань в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за Договором №953513853 від 06.08.2023р. обчислюється заборгованість в загальному розмірі 55 795,02 грн., з яких: 12 000 грн. – заборгованість за кредитом; 43 795,02 грн. – заборгованість за процентами.
Враховуючи ту обставину, що в порушення умов Договору кредиту №953513853 від 06.08.2023р. відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернув, і після відступлення права грошової вимоги не здійснював жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки первісного кредитора, ні на рахунки позивача, чим порушив права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 55 795,02 грн. є обґрунтованими і правомірними.
Таким чином, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог на загальну суму 55 795,02 грн., з яких: 12 000 грн. – заборгованість за кредитом; 43 795,02 грн. – заборгованість за процентами.
При цьому, варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 2 662,40 грн. та оплати послуг правової допомоги.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги підлягають до повного задоволення, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. 
З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025р.; додаткову угоду №2577128867 від 01.09.2025р. до договору про надання правової допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025р.; акт прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025р. /а.с. 116-118/. 
Позивачем заявлено вимогу про компенсацію йому за рахунок відповідача витрат з оплати правової допомоги адвоката в сумі 7 000 грн. 
Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч.4, 5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.2 ст.141 ЦПК України. Проте, у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019р. у справі №915/237/18, від 24.10.2019р. у справі №905/1795/18, від 17.09.2020р. у справі № 904/3583/19.
Також у постановах Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій: 
- складання позовної заяви (2 години, загальна вартість 5 000 грн.);
- вивчення матеріалів справи (2 години, загальна вартість 1 000 грн.);
- підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача (1 година, загальна вартість 500 грн.);
- підготовка та подання клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача (1 година, загальна вартість 500 грн.).
Оцінюючи складність характеру спірних правовідносин, суд звертає увагу, що позовні вимоги ґрунтуються на правочині, вчиненому у письмовій формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. 
Представництво інтересів позивача здійснювалось партнерами адвокатського бюро «Соломко та партнери», з яким позивачем укладено договір про надання правової допомоги за різними напрямками юридичної діяльності. 
В той же час, слід зауважити, що підготовка адвокатського запиту та клопотання про забезпечення доказів не є вочевидь виправданими та необхідними діями в даному судовому провадженні. В цьому контексті слід звернути увагу, що надання інформації, яка містить банківську таємницю, можливо лише на підставі судового рішення, а відтак попереднє направлення адвокатом відповідного запиту не є необхідною передумовою для розгляду судом клопотання про забезпечення доказів. Також суд звертає увагу, що клопотання про витребування доказів було подано позивачем одночасно з позовом, а отже та обставина, що відповідне клопотання оформлене окремим письмовим документом, а не викладено в самій позовній заяві, не може вважатись належним обґрунтуванням збільшення розміру витрат на правову допомогу.
Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 7000 грн. є необґрунтованою та не співмірною з реальним обсягом правової допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, а також не відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді, яка обмежується виключно консультаціями, складанням процесуальних документів та участю адвоката в судовому засіданні).
За таких обставин, беручи до уваги зміст позовних вимог, складність справи, сутність спірних правовідносин, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 5000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, ціну позову, час, витрачений на надання таких послуг, а також відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді).
Таким чином, загальна сума судових витрат, які слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача складає 7 662,40 грн. (2 662,40 грн. + 5 000 грн.).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 137, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (код ЄДРПОУ 42986956; місцезнаходження за адресою: м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, оф. 2005) заборгованість за кредитним Договором кредитної лінії №953513853 від 06.08.2023р. в розмірі 55 795,02 грн. та суму коштів в розмірі 7 662,40 грн. в якості відшкодування судових витрат, тобто усього стягнути суму коштів в розмірі 63 457,42 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення складений 10 червня 2026р.

Головуючий : В.М. Скляренко