Дата документу 07.04.2026
Справа № 334/8362/25
Провадження № 2/334/1324/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Козлової Н.Ю., за участю секретаря Александрової А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 
в с т а н о в и в :

АТ «Таскомбанк» в особі свого представника звернувся до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями, даний позов надійшов у провадження судді Козловій Н.Ю. Відводів та самовідводів не заявлялося.
Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 06 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 24 листопада 2025 року. Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, разом з копією позовної заяви та додатками до нього направлено відповідачу з роз`ясненням права на подання відзиву на позовну заяву.
Відповідачка не скористалася своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, у судове засідання не з`явилася.
24 листопада 2025 року суд ухвалив по справі заочне рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» задоволені у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором №2345192624 від 22 січня 2021 року, частині тіла кредиту, річних процентів, щомісячних процентів у розмірі 82 994 гривень Стягнуто також судові витрати. Також, роз`яснено право відповідачу на перегляд заочного рішення. 
23 грудня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 24.12.2025 року прийнято заяву про перегляд заочного рішення та призначено судове засідання.
Ухвалою суду від 13.01.2026 року, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2025 року за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було скасовано. Справу призначено до розгляду.
У судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача. Ухвалити рішення з урахуванням обставин, викладених у позовній заяві та долучених письмових пояснень.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Про час та дату судового розгляду повідомлялася належним чином. Будь яких заяв або клопотань до суду не надходило.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Дослідивши письмові докази подані в обґрунтування позову та обґрунтування заперечень проти нього, суд прийшов до висновку, про відсутність підстав для незадоволення позову, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Судом встановлено та підтверджено наявними письмовими доказами, що 22 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2345192624.
Відповідно до п. 1.1. кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Згідно з п. 1.3. кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в паспорті кредиту №5192624, який є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з п. 2.1. кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в паспорті кредиту та в умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР». 
Відповідно до п. 2.2. кредитного договору цей договір, паспорт кредиту №5192624 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» - складають єдиний кредитний договір. Відповідно до умов паспорту кредиту №5192624 та кредитного договору №2345192624 від 22 січня 2021 року позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах:- сума кредиту –65 005,51 гривень;- строк користування – 48 місяців;- річні проценти – 0,01 % від суми боргу за договором;- щомісячні проценти – 2, 49 % від суми кредиту. Кредит надавався безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору (п. 4 Паспорта кредиту).
Позичальник повідомлений кредитодавцем у відповідності до вимог чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі з інформацією, вказаною в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією, необхідною для свідомого та добровільного вибору фінансової послуги.
При цьому, позичальник підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних позичальником умов кредитування. 
Відповідно до п. 5.1. умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» позичальник зобов`язується щомісячно, у граничний термін, повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти.
Отримання відповідачем грошових коштів також підтверджено належними доказами шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в кредитному договорі (п.4.), отже кредитодавець, свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. 
Крім того, 17 грудня 2021 року права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору факторингу № 171221 від 17.12.2021 року. 
Відповідно до умов цього договору та витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 171221 від 17.12.2021 року, позивач став новим кредитором ОСОБА_1 за кредитним договором №2345192624 від 22 січня 2021 року з усіма наступними додатками та змінами.
Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджуються реєстром прав вимоги до договору відступлення права вимоги, випискою та розрахунком заборгованості, доданими до даної позовної заяви.
Як свідчать матеріали справи, умови вищезазначеного кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті. Як наслідок, станом на 01.05.2025 року заборгованість позичальника за кредитним договором №2345192624 від 22 січня 2021 року, становить 82 994 грн. 16 коп., яка складається з заборгованості по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) – 53 745 грн. 33 коп.; заборгованості по річним процентам (в т. ч. прострочена) – 7 грн. 66 коп.; заборгованості по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) – 29 241 грн. 17 коп., що підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості по кредитному договору та виписками. 
Таким чином, судом встановлені порушення позичальником умов кредитного договору №2345192624 від 22 січня 2021 року, а також норми чинного законодавства.
Щодо аргументів відповідача про те, що кредитний договір укладений неналежно та у ньому немає підпису відповідача, суд зазначає наступне. 
Як вбачається з письмових доказів, зокрема, кредитного договору, на останньому аркуші договору існує підпис позичальника.
При укладанні кредитного договору №2345192624 від 22 січня 2021 року відповідачка ознайомилася та погодилася з порядком видачі кредитних коштів, встановленням плати за кредит, цілями, на які надаються кредитні кошти, та іншими умовами, про що свідчить її підпис в договорі кредиту, що додано до матеріалів справи. 
Тобто, позичальник своїм підписом підтвердила, що ознайомлена з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних позичальником умов кредитування.
Як зазначається у Постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 334/5347/22 підпис на договорі є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. 
Таким чином, підписавши договір, відповідач підтвердила своє волевиявлення для його укладення, а тому аргумент про неукладення є необгрунтованим, оскільки основним доказом цього є саме підпис, який поставлений у договорі. 
Відповідно до п. 1.1. кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з п. 1.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в паспорті кредиту №5192624, який є невід`ємною частиною цього договору. 
Згідно з п. 2.1. Кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в паспорті кредиту та в умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР». 
Відповідно до п. 2.2. кредитного договору цей договір, паспорт кредиту №5192624 та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР»- складають єдиний кредитний договір. 
Відповідач перед підписанням кредитного договору мала можливість ознайомитися з його умовами (умовами кредитного договору) і в разі незгоди з запропонованими умовами відмовитися від укладення такої угоди, під час підписання договору відповідача влаштовували умови вищевказаного договору, про що свідчить її підпис. 
Таким чином, доводи відповідача про неукладеність кредитного договору є безпідставними та необґрунтованими, оскільки вказані умови сторонами були визначені спільно в кредитному договорі. 
Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, правочин щодо укладення кредитного договору №2345192624 від 22 січня 2021 року є вчиненим сторонами. 
У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2021 року у справі №161/2928/19 вказується про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17. У даній ситуації позивач виконав свою частину договору, а відповідач намагався виконати свою частину зобов`язання, як видно із розрахунку заборгованості по Кредитному договорі в період від 17.12.2021 по 01.05.2025 станом на 01.05.2025. 
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. 
Згідно зі ст. 625 ЦК України встановлено, шо боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В даному контексті слід зазначити про дотримання принципу добросовісності з боку відповідача. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України)- це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17). 
Таким чином, вважаємо, що аргумент щодо непідписання договору при тому, що належні докази зі сторони позивача долучені до справи, є проявом наміру відповідача не виконувати свої зобов`язання за договором, що порушує права позивача як сторони кредитного договору. 
Щодо аргументів відповідача про те, що відсоткова ставка не була погоджена нею, оскільки зазначена у паспорті кредиту, суд відхиляє та зазначає наступне. 
Відповідно до п. 1.1. кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Згідно з п. 1.3. кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в паспорті кредиту №5192624, який є невід`ємною частиною цього договору. 
Згідно з п. 2.1. кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в паспорті кредиту та в умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР». 
Відповідно до п. 2.2. кредитного договору цей договір, паспорт кредиту №5192624 та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР»- складають єдиний кредитний договір.
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Отже, у даному випадку між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст.526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Також суд зазначає, що паспорт кредиту містить графік платежів, де зазначені відсотки і він підписаний відповідачем. 
Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Підпис споживача в кредитному договорі та паспорті кредиту є беззаперечним доказом отримання клієнтом від банку певної пропозиції про початок певних договірних відносин. Підпис споживача також доводить те, що сторони дійсно перебували у договірному процесі, тобто на стадії укладення договору. 
Відповідно до частин першої та другої статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною . Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до зазначених у пропозиції умов договору (надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не зазначене в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Зазвичай акцепт повинен бути беззастережним, тобто виражати повну згоду з офертою. Тобто, передбачається умова, що оферта вступить в дію та буде відповідати тим вимогам, що до неї висуваються. З огляду на це, якщо оферта містить потрібний мінімум умов, передбачених законом та тих, що випливають зі змісту відносин, та адресат оферти висловив беззастережну згоду з нею у своїй відповіді, акцепт набуває сили й договір вважається укладеним. При цьому, якщо на оферту висловлено безумовну та повну згоду акцептантом, то договір вважатиметься укладеним на таких умовах, а нові додаткові умови, які висуваються однією зі сторін у наступному листуванні, можуть розглядатися лише як пропозиція про зміну та доповнення укладеного договору, на що вимагається згода іншої сторони. 
Дана згода висловлена в кредитному договорі після ознайомлення із паспортом кредиту відповідачем. Якщо сторони досягли домовленості зі всіх істотних умов та залишили для остаточного узгодження лише деталі, договір між ними буде укладений. Таку домовленість іменують пунктуацією (heads of agreement). Акцепт може вчинятися в усній, письмовій формі, у формі мовчання або у формі конклюдентних дій. 
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі №910/1238/17 касаційний суд, формуючи практику, дійшов такого висновку: «Проценти за користування кредитом – проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. 
Верховний Суд у своїх постановах наголошував, що не вбачається підстав для відступлення від сформованого вище правового висновку, що підтверджується Постановою Верховного Суду від 27.07.2021 р. за №910/18943/20. Зокрема в Постанові Верховного Суду від 19.03.2021 у справі № 904/2073/19 зазначається про те, що на кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства. 
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка сплачувала відсотки, де призначення платежу вказувалося « погашення відсотків згідно умов кредитного договору № 2345192624 від 22.01.2021». Отже, відповідач знала про ці відсотки. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Європейський суд із прав людини, який «вимогу» розглядає як «актив». У своїх рішеннях він неодноразово наголошував, що якщо майновий інтерес має характер вимоги, його можна вважати «активом», а особу, якій він належить, можна вважати такою, що має «правомірні очікування» на його отримання тоді, коли цей майновий інтерес має достатні підстави в національному праві, наприклад, якщо існує усталена судова практика національних судів, що підтверджує його наявність (рішення у справі Kopecky v. Slovakia від 28 вересня 2004 року (заява № 44912/98), § 52; у справі Anheuser-Busch Inc. v. Portugal від 11 січня 2007 року (заява № 73049/01), § 65). 
Також суд відхиляє доводи відповідача про недоведення факту надання коштів та щодо непогодженням із розрахунком та випискою по рахунках, оскільки позивачем надані належні копії документів, зокрема виписки та розрахунку заборгованості. Крім того, до позовної заяви доданий кредитний договір, паспорт кредиту, виписка з рахунку відповідача, а також розрахунок заборгованості, що підтверджує факт отримання коштів відповідачем. 
Даний розрахунок заборгованості є детальним, а виписки повними. Також виписка по рахунку свідчить про те, що відповідач користувався коштами і вона є належною. 
При цьому, відповідач не заявляла про несплату їй кредитних коштів, а, отже, відповідач отримала кошти від позивача, а звідси, заборгованість відповідача є доведеною позивачем належним чином. 
Також, суд вважає неспроможними доводи відповідача щодо набуття права вимоги позивачем, оскільки доведено, що 17 грудня 2021 року права вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору факторингу № 171221 від 17.12.2021 року. 
Відповідно до умов цього договору та витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 171221 від 17.12.2021 року, позивач є новим кредитором ОСОБА_1 за кредитним договором №2345192624 від 22 січня 2021 року з усіма наступними додатками та змінами. 
Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджуються реєстром прав вимоги до договору відступлення права вимоги, випискою та розрахунком заборгованості, доданими до даної позовної заяви. 
Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. 
Відповідно до норм чинного законодавства встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. 
Сторона позивача надала суду у повному об`ємі договір про відступлення права вимоги № 171221 від 17.12.2021 року. 
Відповідно сторони по договору про відступлення права вимоги № 171221 від 17.12.2021 року визначили всі умови які на час розгляду справи в суді першої інстанції є чинними та не скасовані будь-ким. Сторони по договору визначили предмет договору, який передбачає: У порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, Фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові право вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором. 
Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно додатку №1 та з невід`ємною частиною цього договору та підписується одночасно з ним.
Таким чином, сторони чітко визначили яким чином та як передаються право вимоги позивачу по справі. Вказані документи, а саме: реєстр прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № 171221 від 17.12.2021 року. Вказаний реєстр підписаний повноважними представниками сторін та є невід`ємною частиною договору про відступлення прав вимоги; меморіальний ордер №833437008 від 17.12.2021 року про переказ коштів згідно договору про відступлення права вимоги № 171221 від 17.12.2021 року, без ПДВ. 
Факт проведення переказу підтверджено відповідно банком, а вказані документи в повній мірі підтверджують повністю виконання між сторонами саме предмету договору, який названий вище. Вказаний юридичний факт дає підставі позивачу вимагати від відповідача саме виконання своїх зобов`язання та сторона позивача має право захистити своє права в судовій інстанції. 
Таким чином сторона позивача вважає, що згідно з позицією Верховного Суду, котра закріплена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року по справі № 754/17518/15-ц, № 61-17132св18 у статті 629 кодексу України Цивільного закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право обов`язковість договору.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20). Зазначаємо, що до позовної заяви були надані ці докази. 
Зокрема, факт оплати відступлення прав вимоги підтверджує меморіальний ордер, що також доданий до позовної заяви позивачем. 
Таким чином, відповідно до зазначеного нами вище, цей договір був підписаний сторонами та стягнення суми боргу є правомірними відповідно до законодавства, а також обов`язок виконання зобов`язання за кредитним договором передбачено в законодавстві та судовій практиці, в практиці ЄСПЛ, то до нового кредитора в особі позивача перейшов увесь обсяг прав по даному договорі. Тому доводи про нікчемність стягнення заборгованості новим кредитором за договором є необґрунтованими.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). 
Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Згідно з частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. 
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України). 
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. 
Згідно зі ст. 625 ЦК України встановлено, шо боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Таким чином, наявність очевидних ознак неспроможності позичальника належним чином обслуговувати кредитне зобов`язання та/або порушення умов договору має наслідком виникнення у банку права вимагати повернення суми кредитних коштів, що в т.ч. передбачено нормами ч. 2 ст. 1054 ЦК України. 
Враховуючи вищевикладене, з урахуванням наведених обставин та підтверджуючих дані обставини документів, з огляду на норми чинного законодавства суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору. 
Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-284, 289 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 527, 615, 625, 1054 ЦК України, суд 

В И Р І Ш И В :
Позов Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», адреса: 01032, Україна, м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 30, Код ЄДРПОУ: 09806443, заборгованість за Кредитним договором №2345192624 від 22 січня 2021 року, що в частині тіла кредиту, річних процентів, щомісячних процентів станом на 01.05.2025 року у розмірі 82 994 (Вісімдесят дві тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири) гривні 16 копійок, в т. ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) – 53 745 грн. 33 коп.; заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) – 7 грн. 66 коп.; заборгованість по щомісячним процентам (в т. ч. прострочена) – 29 241 грн. 17 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», адреса: 01032, Україна, м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 30, Код ЄДРПОУ: 09806443, судовий збір в розмірі 2422 (Дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Козлова Н. Ю.