ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/15298/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Коршуна А.О., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного від 08.09.2025 року у справі № 160/15298/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

26.05.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсій ОСОБА_1 від 14.05.2025 року № 047050031891;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.07.1979 та навчання відповідно до атестату № 4827;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розгляну заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 06.05.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.05.2025 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 14.05.2025 року №047050031891 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу від 21 до 31 років. Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 року у справі № 160/15298/25 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсій ОСОБА_1 від 14.05.2025 року № 047050031891. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.07.1979 та навчання відповідно до атестату № 4827. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розгляну заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 06.05.2025 року, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06.05.2025 ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Станом на день звернення, позивачу виповнилося повних 63 роки, страховий стаж складав 07 років 08 місяців 21день, з необхідних від 21 до 31 років.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 14.05.2025 року №047050031891 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу в діапазоні від 21 до 31 року. Зазначена відмова зумовлена наступними обставинами:
- «трудову книжку серії НОМЕР_1 , дата заповнення 25.07.1979, оскільки на титульній сторінці трудової книжки запис про зміну прізвища з “ ОСОБА_2 ” на “ ОСОБА_3 ” виконаний неналежним чином та перша сторінка засвідчена нечітким відбитком печатки;
- період роботи з 21.07.1979 по 26.08.1982, оскільки запис про звільнення засвідчений нечітким відбитком печатки;
- період роботи з 21.05.1992 по 22.02.1997, оскільки дата наказу про звільнення дописана чорнилом іншого кольору;
- період навчання з 01.09.1977 по 20.07.1979 в міському професійно-технічному училищі №22 м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, оскільки в атестаті зазначено прізвище, ім`я та по батькові “ ОСОБА_4 ” не відповідає прізвищу, імені та по батькові “ ОСОБА_1 ” згідно паспортних даних».
Позивач не погоджується із вказаними рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).
Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.
Щодо доводів апелянта, що зазначена відмова зумовлена наступними обставинами:
- «трудову книжку серії НОМЕР_1 , дата заповнення 25.07.1979, оскільки на титульній сторінці трудової книжки запис про зміну прізвища з “ ОСОБА_2 ” на “ ОСОБА_3 ” виконаний неналежним чином та перша сторінка засвідчена нечітким відбитком печатки;
- період роботи з 21.07.1979 по 26.08.1982, оскільки запис про звільнення засвідчений нечітким відбитком печатки;
- період роботи з 21.05.1992 по 22.02.1997, оскільки дата наказу про звільнення дописана чорнилом іншого кольору;
- період навчання з 01.09.1977 по 20.07.1979 в міському професійно-технічному училищі №22 м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, оскільки в атестаті зазначено прізвище, ім`я та по батькові “ ОСОБА_4 ” не відповідає прізвищу, імені та по батькові “ ОСОБА_1 ” згідно паспортних даних»., суд зазначає наступне.
Суд звертає увагу, що до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.07.1979 внесені записи про всі спірні періоди роботи ОСОБА_1 .
Трудова книжка позивача вперше заповнювалась 25.07.1979. На той час діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162. 
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції №162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.
Відповідно до пункту 2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
При цьому, відповідальність за можливі помилки або виправлення у трудовій книжці, у тому числі якість записів та відбитків печаток не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.
Також, недотримання правил ведення трудової книжки, якщо є такі факти, може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Відповідно до п.2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
За приписами п.4.1 ч.1 Інструкції №58 записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з абз. 2 п. 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.
Згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників"відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Недотримання правил при оформленні трудової книжки та неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача в момент призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Таким чином, суд дійшов висновку про протиправне не зарахування до страхового стажу позивача періоду з 21.07.1979 по 26.08.1982 та з 21.05.1992 по 22.02.1997.
Щодо доводів апелянта, що до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1977 по 20.07.1979 в міському професійно-технічному училищі №22 м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відповідно до атестату № НОМЕР_2 , оскільки в атестаті зазначено прізвище, ім`я та по батькові “ ОСОБА_4 ” не відповідає прізвищу, імені та по батькові “ ОСОБА_1 ” згідно паспортних даних», суд зазначає наступне.
Як встановлено судом вище, позивач у період з 01.09.1977 по 20.07.1979 навчався в міському професійно-технічному училищі №22 м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, що підтверджується атестатом № НОМЕР_2 .
Разом із цим, судом встановлено, що згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , виданого 25.07.2007 Баглійським відділом РАЦС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області, після реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача не змінилося ( ОСОБА_6 ).
Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вданого 11.04.1995 Відділом РАГС Виконкому Заводської районної Ради народних депутатів м. Дніпродзержинська, після укладання шлюбу дружині (позивачу) присвоєно прізвище – ОСОБА_6 .
Зі Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , виданого 17.09.1987 відділом ЗАГС Дніпровського райвиконкому м. Дніпродзержинська, про що складено актовий запис №555 від 17.09.1987, вбачається, що після реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача не змінилося ( ОСОБА_9 ). 
Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу №555 від 17.09.1987, сформованого 08.05.2025 №00051089405 Відділом ДРАЦС у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), який містить наступні відомості щодо актового запису про шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , який розривається: актовий запис про шлюб №5 від 29.05.1978 складено Рекською с/р Очамчирського р-ну Абхазької РСР.
Однак, для підтвердження зміни прізвища із « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_9 », позивач не має можливості отримати дублікат свідоцтва про шлюб, зареєстрований згідно актового запису про шлюб №5 від 29.05.1978, який складено Рекською с/р Очамчирського р-ну Абхазької РСР.
Натомість, позивач надала суду копію атестату №4827 від 20.07.1979, виданого « ОСОБА_4 » в тому, що вона закінчила міське професійно-технічне училище №22 м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області; довідку від 06.05.2025 №133, виданого Кам`янським вищим професійним училищем про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно навчалася в Міському професійно-технічному училищі №22 м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з 01.09.1977 (наказ №20 «к» від 31.08.1977) по 20.07.1979 (наказ №8-к від 27.07.1979) за професією «кухар», по закінченню навчання видано атестат №4827.
В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 на титульній сторінці зазначено перехід зміни прізвища (порядок збережено): ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 . 
Суд зазначає, що наявні у документах на підтвердження трудового стажу формальні неточності, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи та досягнення віку, що дає право на пенсію, а не дотримання усіх формальних вимог при оформленні підтверджуючих документів.
Згідно із статтею 38 Закону України Про професійно-технічну освіту, час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Таким чином, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі повинен бути зарахований до трудового стажу, у тому числі й в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, за наявністю двох підстав: 1) у випадку, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу не перевищує 3 місяці; 2) особа зарахована на роботу за набутою професією.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1977 по 20.07.1979 та період роботи з 21.07.1979 по 26.08.1982 та з 21.05.1992 по 22.02.1997, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.05.2025 про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 року у справі № 160/15298/25 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя Д.В. Чепурнов 

суддя А.О. Коршун