Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
03 червня 2026 року № 520/33587/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної військової адміністрації, Харківської обласної державної адміністрації в особі Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної військової адміністрації (далі по тексту – відповідач 1, департамент), Харківської обласної державної адміністрації в особі Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі по тексту – відповідач 2, комісія) в якому просить суд:
- визнати протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації у видачі ОСОБА_1 дублікату громадянки яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи;
- зобов`язати Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дублікат посвідчення громадянки яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серія НОМЕР_2 від 25 червня 1997 року.
Ухвалою від 30.12.2025 відкрито провадження в адміністративній справі, справу вирішено розглядати у порядку спрощеного письмового провадження.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що звернулась до Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації із заявою, в якій просила замінити наявне у неї посвідчення серія НОМЕР_2 виданого 25 червня 1997 року на нове, оскільки, на старому посвідченні стерлася печатка, що не дає можливості його використовувати. Проте, Департамент відмовив у видачі дублікату свідоцтва, пославшись на відсутність необхідних документів. Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду із даним позовом.
Ухвалою суду від 30.12.2025 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. 
Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Представником відповідача-1 надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Департамент не має повноважень щодо видачі (повторної видачі) посвідчення, особі яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи. Вказує, що особова справа ОСОБА_1 зберігалась в управлінні соціального захисту населення Ізюмської міської ради та була втрачена під час активних бойових дій на території міста Ізюм, у зв`язку зі знищенням приміщення, в якому розташовувалась установа. Документи щодо видачі ОСОБА_1 повторного посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 3 до Комісії не надходили. Листом Департаменту від 11.12.2025 № Р-5631/01-31 заявниці надано ґрунтовні роз`яснення щодо механізму видачі повторного посвідчення, відповідно до вимог Порядку та рекомендовано звернутися до управління з повним пакетом документів, передбачених Порядком.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.
Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.
Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Ізюмської міської ради як особа, потерпіла від Чорнобильської катастрофи категорії 3 (посвідчення від 25.06.1993 №294476, видане Рівненською облдержадміністрацією).
13 жовтня 2025 року позивач звернулась до Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради з заявою, в якій просила замінити наявне у неї посвідчення серія НОМЕР_2 , виданого 25 червня 1997 року на нове, оскільки, на старому посвідченні стерлася печатка, що не дає можливості його використовувати.
Листом № 2420-вс від 21 жовтня 2025 року Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради повідомило позивача про те, що всі документи які підтверджують її статус постраждалої особи були знищені в наслідок військової агресії, а тому їй потрібно заново надати пакет документів для підтвердження свого статусу постраждалої особи, який потім буде направлений на розгляд обласної комісії для визначення відповідного статусу постраждалої особи.
11 листопада 2025 року позивач звернулась безпосередньо до Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації з аналогічною заявою про заміну наявного у неї посвідчення серія НОМЕР_2 виданого 25 червня 1997 року на нове.
Листом від 11.12.2025 № Р-5631/01-31 Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації повідомив, що за інформацією управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради, з метою отримання документів, необхідних для видачі повторного посвідчення, управлінням були направлені запити до Рівненської обласної державної адміністрації, Сарненської районної державної адміністрації та виконавчого комітету Дубровицької міської ради. У наданні довідки встановленого зразка (додаток 5) зазначеними установами було відмовлено в зв`язку з відсутністю відомостей, які підтверджують факт постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення на день аварії або проживання у цій зоні не менше трьох років станом на 01.01.1993. У зв`язку з відсутністю у особовій справі позивача документів, визначених Порядком, підстав для розгляду її на засіданні Комісії немає.
Не погоджуючись з відмовою відповідача-1 щодо видачі дубліката посвідчення, позивач звернулася до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є:
1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;
2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;
4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
Пунктом 3 частини першої статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ) передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Згідно із частинами першою, третьою та четвертою статті 63 Закону № 796-ХІІ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Дітям, які не досягли повноліття, посвідчення видаються на загальних підставах та вручаються батькам. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.
У свою чергу, Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та видачу посвідчень громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих визначає Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі - Порядок №551).
Пунктом 2 Порядку № 551 визначено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон), іншими актами законодавства.
За приписами пункту 6 Порядку № 551 потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 3) серії Б зеленого кольору.
Згідно із пунктом 11 Порядку № 551 посвідчення видаються уповноваженими органами за зареєстрованим або фактичним місцем проживання особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).
Посвідчення видаються:
особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5);
особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 6).
У разі встановлення регіональними комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення цієї комісії підлягає вилученню уповноваженими органами. Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний строк з дня надходження необхідних документів до уповноважених органів. Рішення про відмову у видачі посвідчення може бути оскаржено у судовому порядку.
За приписами пункту 11-1 Порядку № 551 для отримання посвідчення особи подають заяви разом з необхідними документами, зазначеними у пункті 11 цього Порядку, до районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а в разі коли така послуга надається через центр надання адміністративних послуг, - до центрів надання адміністративних послуг. 
Заяви разом з необхідними документами подаються в паперовій або за наявності технічної можливості - в електронній формі. У разі пред`явлення заявником паспорта громадянина України у формі електронного відображення інформації, що міститься у паспорті громадянина України у формі картки, оформленому засобами Єдиного державного демографічного реєстру, разом з унікальним електронним ідентифікатором (QR-кодом, штрих-кодом, цифровим кодом, інформацією про місце проживання (за наявності), скановані копії такого документа не подаються. Районна в мм. Києві та Севастополі держадміністрація опрацьовує інформацію, зазначену в документах, поданих у паперовій формі, та передає їх на розгляд уповноваженому органу. 
Виконавчий орган сільських, селищних, міських, районних у містах рад або центр надання адміністративних послуг протягом семи робочих днів з дати надходження заяви разом з відповідними документами у паперовій формі передає їх виконавчому органу міської ради міста обласного значення, районній держадміністрації. Виконавчий орган сільських, селищних, міських, районних у містах рад або центр надання адміністративних послуг за наявності технічної можливості реєструє заяву та формує електронну справу (заповнює відповідні електронні форми з використанням інформаційних систем Мінсоцполітики), яку надсилає не пізніше наступного робочого дня засобами електронного зв`язку виконавчому органу міської ради міста обласного значення, районній держадміністрації через інформаційні системи Мінсоцполітики з дотриманням вимог Законів України Про електронні документи та електронний документообіг, Про електронні довірчі послуги, Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах. Якщо заяви разом з необхідними для отримання посвідчення документами формуються виконавчим органом сільських, селищних, міських, районних у містах рад або центром надання адміністративних послуг виключно в електронній справі, такі документи у паперовій формі передаються виконавчому органу міської ради міста обласного значення, районній держадміністрації не рідше ніж раз на два тижні. Виконавчий орган міської ради міста обласного значення, районна держадміністрація на підставі отриманої електронної справи перевіряє пакет документів та після отримання їх у паперовій формі передає уповноваженому органу. 
Видача посвідчення особі провадиться уповноваженим органом через районні в мм. Києві та Севастополі держадміністрації або виконавчий орган сільських, селищних, міських, районних у містах рад або центр надання адміністративних послуг. 
Перевірка обґрунтованості прийняття рішень щодо видачі посвідчень здійснюється Нацсоцслужбою у порядку, визначеному Мінсоцполітики.
Відповідно до пункту 12 Порядку № 551 у разі втрати або зіпсування посвідчення замість нього видається повторне посвідчення на підставі раніше поданих документів, зазначених у пункті 11 цього Порядку, особистої заяви (із зазначенням номера та дати видачі посвідчення, поясненням обставин втрати або зіпсування) та опублікованого в пресі повідомлення про визнання посвідчення недійсним. Такі посвідчення видаються уповноваженим органом за місцем проживання (реєстрації) особи. У верхньому лівому куті посвідчення ставиться штамп або напис чорним чорнилом: «Повторно. Видано замість посвідчення серії ... № ...».
Із системного аналізу наведених вище правових норм слідує, що питання порядку та умов видачі посвідчень учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС віднесено, зокрема, до повноважень регіональних комісій при обласних державних адміністраціях.
При цьому, перевірка обґрунтованості прийняття рішень (у тому числі і прийнятих раніше) щодо видачі таких посвідчень здійснюється не регіональними комісіями, а Нацсоцслужбою у порядку, визначеному Мінсоцполітики.
Також вказаними приписами Порядку №551 передбачена можливість заміни такого посвідчення (за особистою заявою особи та раніше поданих документів, зазначених у пункті 11 цього Порядку) у разі його зіпсування (непридатністю для подальшого користування).
Тобто, із наведеного аналізу приписів чинного законодавства, можна зробити висновок про те, що у разі заміни особі за її особистою заявою раніше виданого Посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 3 з підстав його зіпсування (непридатності для подальшого користування) перевіряти обґрунтованість раніше прийнятого рішення про видачу особі такого посвідчення виконавчий орган чи регіональна комісія такими повноваженнями не наділені.
Перевірка обґрунтованості прийняття рішень щодо видачі посвідчень здійснюється Нацсоцслужбою у порядку, визначеному Мінсоцполітики (п.11-1 Порядку №551).
Згідно із пунктом 1 Положення про регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації від 20.08.2018 № 515 (у редакції розпорядження начальника обласної військової адміністрації від 11.10.2023 № 432) (далі Положення № 515) (а. с. 48-52), Регіональна комісія є органом, що розглядає документи для видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Пунктом 3 Положення № 515 визначено, що одним із завдань Регіональної комісії є прийняття з дотриманням вимог законодавства рішень щодо видачі (відмови у видачі, вилучення) відповідних посвідчень.
Відповідно до пункту 9 Положення № 515 рішення комісії оформляється протоколом.
З матеріалів справи вбачається, що позивачу було видано посвідчення від 25.06.1993 №294476 потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), відповідно до якого визначено статус особи, як постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. В посвідченні зазначено, що воно безстрокове та діє на всій території України. 
Крім того, у матеріалах справи наявна копія довідки Сарненської РДА від 28.04.2022 № 12/11-274, яка вказує на те, що 24 січня 1994 року Рівненською обласною державною адміністрацією було видане посвідчення громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серії «Б», категорії 3, № НОМЕР_3 .
Відповідачі не надали доказів, які б свідчили на користь висновку про необґрунтованість видачі вказаного посвідчення, зокрема про те, що посвідчення видано на підставі завідомо недостовірних або сфальсифікованих відомостей.
З огляду на це, на думку суду, позивач не повинен доводити повторно належність до категорії осіб, що є потерпілими від Чорнобильської катастрофи, оскільки ці питання вже досліджувалися під час встановлення йому статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення від 25.06.1993 р. серії НОМЕР_4 .
Судом встановлено, що листом від 11.12.2025 № Р-5631/01-31 Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації повідомив позивача, що у зв`язку з відсутністю у особовій справі позивача документів, які підтверджують факт постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення на день аварії або проживання у цій зоні не менше трьох років станом на 01.01.1993, а відтак підстав для розгляду заяви на отримання дублікату посвідчення на засіданні Комісії відсутні.
Тобто, Департаментом соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації фактично здійснено перевірку правильності видачі посвідчення від 25.06.1993 р. серії НОМЕР_4 , виданого позивачу.
Проте, такі дії Департаменту не відповідають «принципу належного урядування», сформованого в рішеннях Європейського суду з прав людини, адже перевірка правильності видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3 серії Б не може здійснюватися в межах процедури заміни такого посвідчення відповідно до вимог Порядку № 551.
Вказані висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 200/6298/20-а.
Отже, без дотримання процедури, встановленої п.11-1 Порядку №551, позивач не може бути позбавлений права на видачу йому посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), яке їй було видано раніше, ще у 1993 році при вирішенні питання про його заміну у зв`язку із зіпсуванням.
Також слід зазначити, що відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 16 Конституції України передбачено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
Рішенням від 17.07.2018 №6-р/2018 Конституцій Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, пп. 2, абз.абз. 1, 2 пп. 3, пп. 4, абз.абз. 1, 2 пп. 5, абз.абз. 1 - 4 пп. 6, пп. 7 п. 4 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII.
Конституційний Суд України звернув увагу на засадничий характер обов`язку держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв`язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків.
Встановлення у законах України пільг, компенсацій та гарантій громадянам України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, обумовлено виконанням державою свого конституційного обов`язку, передбаченого ст. 16 Основного Закону України, щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та збереження генофонду Українського народу. Такі пільги, компенсації та гарантії є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку.
Скасування пільг, компенсацій та гарантій не відповідає конституційному обов`язку держави, передбаченому у ст. 16 Основного Закону України, щодо осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України (п. 4 мотивувальної частини).
За викладених обставин, суд приходить до висновку, що відмова Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації у видачі ОСОБА_1 дублікату посвідчення особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи є протиправною, а позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача-1 видати позивачу дублікат посвідчення особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи категорія 3, суд зазначає наступне.
Як вже зазначалося судом, розгляд питання наявності підстав для визначення статусу та видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян є компетенцією Комісії. Саме Комісія розглядає наданий пакет документів та ухвалює рішення про надання відповідного статусу цій особі або відмови у наданні статусу, зазначене рішення оформлюється у формі протоколу засідання комісії. Обласна державна адміністрація на підставі рішення комісії видає відповідне посвідчення особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Суд зазначає, що заява, подана позивачем на розгляд Комісії не передавалася. На це вказує відсутність будь-якого рішення уповноваженого органу - Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської Харківської ОДА. 
До вирішення цього питання Комісією як уповноваженим органом суд такі повноваження не може перебирати та здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю прийнятих рішень (вчинених дій чи бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. Суд не повинен перебирати на себе функції, які належать до виключної компетенції суб`єкта владних повноважень, та надавати оцінку доводам, які не відображенні у відповідному рішенні.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.
З огляду на викладене, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо видачі дублікату посвідчення громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорії 3) серія НОМЕР_2 від 25 червня 1997 року, з урахуванням висновків суду.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної військової адміністрації, Харківської обласної державної адміністрації в особі Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації у видачі ОСОБА_1 дублікату посвідчення громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи.
Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації (майдан Свободи, буд. 5, Держпром,3-й під., 7-й пов., м. Харків, 61022, ЄДРПОУ 03491286) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо видачі дублікату посвідчення громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорії 3) серія НОМЕР_2 від 25 червня 1997 року, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 03 червня 2026 р. 

Суддя Бадюков Ю.В.