Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 р. справа № 520/25474/25
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марини Лук`яненко, розглянувши у порядку спрощеного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому просить суд:
1. визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 19 липня 2021 року по 18 липня 2022 року у сумі 283654 (двісті вісімдесят три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн. 28 коп. та за період з 19 липня 2022 року по 19 січня 2023 року, у сумі 143385 (сто сорок три тисячі триста вісімдесят п`ять) грн. 68 коп.;
2. зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військову частину НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 19 липня 2021 року по 18 липня 2022 року у сумі 283654 (двісті вісімдесят три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн. 28 коп. та за період з 19 липня 2022 року по 19 січня 2023 року, у сумі 143385 (сто сорок три тисячі триста вісімдесят п`ять) грн. 68 коп.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він вважає протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у ненарахуванні та невиплаті йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.07.2021 року (з дати звільнення) по 09.09.2026 року (час фактичного розрахунку), а тому вважає свої права порушеними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в справі.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2026 зупинено провадження в адміністративній справі № 520/25474/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 306/2708/23.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.05.2026 поновлено провадження в адміністративній справі № 520/25328/25 у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням у справі № 306/2708/23.
Від представника відповідача до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в якому він посилався на те, що спір у цій справі є тотожним тому, що був предметом розгляду у справі №520/35223/24, в якій ухвалено остаточне судове рішення, а тому, просив суд закрити провадження у даній справі.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2026 у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі №520/25474/25 відмовлено.
Представник відповідача у наданому до суду відзиві на позов проти заявленого позову заперечував та зазначив, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, а позов відповідно таким, що не підлягає задоволенню. Вважає, що у разі задоволення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за період з 19.07.2022 по 19.01.2023 – позивачу буде виплачене подвійне грошове забезпечення у повному розмірі, що неспівмірно з правами інших військовослужбовців, які отримують одну заробітну плату, оскільки на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду №520/35223/24 від 27.03.2025 відповідачем виплачений позивачу середній заробіток у максимально можливому розмірі 112037,60 грн.
Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.
Позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) з 10.01.2018 року по 19.07.2021 року.
У відповідності до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (по стройовій частині) від 19.07.2021 № 155 позивача звільнено з військової служби в Національній гвардії України та виключено останнього зі списків особового складу і фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 та інших видів забезпечення військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ) відповідно до підпункту «б» пункту два частини п?ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» з військової служби наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16.07.2021 № 135 о/с у запас (за станом здоров?я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час) з правом носіння військової форми одягу.
Оскільки в день звільнення (19.07.2021) позивач не був розрахований у повному обсязі, він звернувся за захистом порушених прав до Харківського окружного адміністративного суду з відповідним позовом (справа № 520/1028/25).
Відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.07.2025 у справі №520/1028/25 визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо зменшення розміру встановлених премій при перерахунку ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення (основних та додаткових видів), грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учасника бойових дій за період проходження військової служби з 29.01.2020 по 19.07.2021 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 по справі № 520/24865/24 та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячних премій за період проходження військової служби з 29.01.2020 по 19.07.2021, виходячи з перерахованого грошового забезпечення на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 по справі №520/24865/24, здійснивши виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання вказаного рішення суду відповідачем здійснено перерахунок належних позивачу сум у розмірі у сумі 65561,35 грн, що підтверджується перерахунком грошового забезпечення позивача відповідно до рішення суду №520/1028/25. Фактично нарахована сума становить 62 233,28 грн., що підтверджується скриншотом з банківського застосунку від 09.09.2025 року.
Вважаючи допущену відповідачем бездіяльність, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.2 та 3 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Суд зазначає, що Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 № 2352-IX, чинний з 19.07.2022 внесені зміни, зокрема в статті 116, 117, 233 КЗпП України.
Так, положення статті 117 Кодексу законів про працю України, у попередній редакції Закону № 3248-IV, втратили чинність, внаслідок чого було змінено правове регулювання відносин, які підпадають під дію статті 117 Кодексу законів про працю України. 
Отже, до 19.07.2022 правове регулювання таких правовідносин здійснювалося відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України в редакції Закону № 3248-IV, тоді як після 19.07.2022 підлягає застосуванню стаття 117 Кодексу законів про працю України в редакції Закону № 2352-IX.
Водночас, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 117 Кодексу законів про працю України, у редакції Закону № 3248-IV, та були припинені на момент чинності дії статті 117 Кодексу законів про працю України, в редакції Закону № 2352-IX, то в такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 117 Кодексу законів про працю України (у попередній редакції № 3248-IV); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 117 Кодексу законів про працю України (у новій редакції Закону № 2352-IX).
Такий підхід при вирішенні подібних правовідносин застосовано Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 04.09.2024 у справі № 359/1316/22.
Суд звертає увагу, що правовідносини, які регулюються статтею 117 Кодексу законів про працю України, пов`язані із недотриманням роботодавцем свого обов`язку провести повний розрахунок з працівником при звільненні. Отже, момент виникнення таких правовідносин пов`язаний із днем звільнення, у який роботодавець не провів виплати всіх належних працівникові сум при звільненні.
У постанові від 01.05.2024 у справі № 140/16184/23 Верховний Суд зазначив, що незважаючи на визначення приписами статті 117 Кодексу законів про працю України невиплачених працівнику сум як оспорюваних та неоспорюваних, ця обставина не впливає на дату виникнення спірних правовідносин, оскільки вони прямо пов`язані з обов`язком роботодавця розрахуватися з працівником у строк, встановлений приписами статті 116 Кодексу законів про працю України, яким переважно є день звільнення.
Отже, датою виникнення правовідносин, урегульованих статтею 117 Кодексу законів про працю України у цій справі, є 19.07.2021 дата звільнення позивача.
За таких обставин застосуванню до спірних правовідносин належать приписи статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції на момент їхнього виникнення, тобто до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.
Однак період стягнення середнього заробітку з 19.07.2022 до дня фактичного розрахунку при звільненні регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.
Отож спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі охоплюється періодом з 19.07.2021 до 09.09.2025, а тому такий умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності Законом № 2352-ІХ (19.07.2022) і після цього.
Період з 20.07.2021 (наступний день після звільнення позивача) по 18.07.2022 регулюється редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців.
Проте період з 19.07.2022 по 09.09.2025 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.
Щодо здійснення відповідного розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, то суд зазначає, що вирішення питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з визначенням розміру такого заробітку здійснюється за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за № 100 (далі - Порядок № 100), чинність якої згідно з пунктом 2 поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі по тексту - Порядок №100, у відповідній редакції).
Пунктом 2 Порядку №100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.
У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно з пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Пунктом 9 Розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.016 р. № 260 визначено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Судовим розглядом встановлено, що днем звільнення позивача зі служби є 19.07.2021 року, а відповідно двома попередніми місяцями перед звільненням є травень - червень 2021 року.
Як встановлено з комп`ютерної програми суду "Діловодство спеціалізованого суду", в матеріалах справи №520/35223/24 наявна інформаційна довідка про середній заробіток позивача №40/13-16993 від 11.02.2025 року, згідно якої вбачається, що останнє грошове забезпечення позивача за травень-червень 2021 року становило 18571,50 грн за кожен місяць.
Отже, середньоденне грошове забезпечення позивача станом на день виключення зі списків особового складу становить 608,90 грн ((18571,50 + 18 571,50) / 61 день), що є вихідними даними для обрахування середнього заробітку, який підлягає виплаті позивачу в якості відшкодування.
Період затримки розрахунку при звільненні з 19.07.2021 по 18.07.2022 становить 364 дні, а з 19.07.2022 по 09.09.2025 - 184 дні (6 місяців, відповідно до ст. 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022), а всього - 548 календарних дні.
Тобто середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 19.07.2021 по 09.09.2025 становить 333 677,2 грн (608,90 грн х 548 днів).
Суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 вирішила виключну правову проблему щодо тлумачення та застосування положень статті 117 КЗпП України у редакції, яка набрала чинності 19 липня 2022 року та дійшла висновку, що виплата середнього заробітку за статтею 117 КЗпП України за своєю суттю є не штрафом чи каральною санкцією, а спеціальним видом компенсації очікуваних майнових втрат працівника. Саме така компенсаційна природа дозволяє застосувати загальні принципів права, зокрема, пропорційності, та обґрунтовує можливість судового контролю за співмірністю розміру компенсації. Оскільки мета норми права - компенсація, а не покарання, тому і принципи, як-от розумності, справедливості та пропорційності слід застосовувати до визначення розміру компенсації незмінно і послідовно. Законодавчі положення, внесені Законом № 2352-IX, не змінили правової природи цього заходу відповідальності з компенсаційного на каральний.
Обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.11.2025 у справі №306/2708/23.
Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.
Так, Велика Палата у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні службовця незалежно від того, чи позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум підлягають задоволенню у повному обсязі чи частково.
В аспекті питання обчислення розміру належної до відшкодування суми, суд зазначає, що спираючись на критерії, наведені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, визначив формулу, яку необхідно застосовувати для обчислення частки середнього заробітку, яка підлягає стягненню у випадку зменшення його розміру.
Зокрема, у пунктах 58-60 згаданої постанови Верховний Суд зазначив, що статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Тлумачення конструкції цієї норми дає підстави для суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.
Суд зазначив, що аналіз такого правового врегулювання дає йому змогу зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується, відповідно, розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
Для цілей обчислення середнього заробітку в цій справі, з урахуванням наведених позицій Верховного Суду, підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні із загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні із загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.
Здійснюючи розрахунок середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, суд зазначає таке.
Як встановлено з програми "Діловодство спеціалізованого суду", рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 року у справі №520/24100/21 дії відповідача щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні військової служби і урахуванням часу військової служби у пільговому обчисленні визнано протиправними, зобов`язано відповідача внести зміни до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по строковій частині) від 19.07.2021 №155 в частині зазначення розрахунку вислуги років для нарахування позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, а саме встановити часу служби у пільговому обчисленні та зобов`язано відповідача провести перерахунок та доплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби урахуванням часу служби у пільговому обчисленні виходячи і зазначеної вислуги років.
На виконання вказаного рішення суду відповідачем виплачена позивачу сума грошового забезпечення у розмірі 9098,08 грн., про що вказано відповідачем у відзиві на позовну заяву та не заперечується позивачем.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2025 у справі №520/35223/24 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 19 липня 2021 року по 18 грудня 2024 року, але не більше шести місяців, у сумі 112037 (сто дванадцять тисяч тридцять сім) грн. 60 коп. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 19 липня 2021 року по 18 грудня 2024 року, але не більше шести місяців, у сумі 116131 (сто шістнадцять тисяч сто тридцять одна) грн. 60 коп. 
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2025 у справі №520/35223/24 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2025 по справі № 520/35223/24 залишено без змін.
На виконання вказаного рішення суду відповідачем виплачений позивачу середній заробіток у максимальному розмірі 112037,60 грн. (у тому числі ПДФО - 20166,77 грн., військовий збір - 5601,88 грн.), що підтверджується платіжними інструкціями № 806, 807, 808 від 14.07.2025.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 у справі №520/24865/24 визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 у нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення (основних та додаткових видів), грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учасника бойових дій за період проходження військової служби з 29.01.2020 по 19.07.2021 з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та без урахування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 із застосуванням з 29 січня 2020 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 рік, для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного грошового забезпечення (основних та додаткових видів), грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учасника бойових дій відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18), шляхом визначення посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим званням) за період з 29.01.2020 по 31.12.2020 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2020, з 01.01.2021 по 19.07.2021 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2021, з урахуванням раніше виплачених сум; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, розрахованої із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 рік при визначенні посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим званням) місячного грошового забезпечення; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, розрахованої із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2021 рік при визначенні розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням місячного грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року ухваленого по справі № 520/1028/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язано Відповідача провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячних премій за період проходження військової служби з 29.01.2020 по 19.07.2021, виходячи з перерахованого грошового забезпечення на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 по справі №520/24865/24, здійснивши виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання вказаного рішення суду відповідач здійснив нарахування недотриманого грошового забезпечення позивачу у сумі 65 561,35 грн, що підтверджується перерахунком грошового забезпечення позивача відповідно до рішення суду №520/1028/25. Фактично нарахована сума становить 62 233, 28 грн., що підтверджується скриншотом з банківського застосунку.
Як встановлено судом, виплачене грошове забезпечення при звільненні позивача склало - 214 701,13 грн, що встановлено з особистої картки грошового забезпечення №591 за 2021 рік. Недоотримане грошове забезпечення склало - 71 331,36 грн (9098,08 грн відповідачем виплачено на виконання рішення суду №520/24100/21 та 62 233,28 грн відповідачем виплачено на виконання рішення суду №520/1028/25).
Враховуючи наведене, загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат становив 286 032,49 грн (214 701,13 + 71 331,36).
Невиплачена на день звільнення сума у розмірі 71 331,36 грн складає 0,25 від загального розміру належних при звільненні виплат у сумі 286 032,49 грн (71 331,36: 286 032,49).
З урахуванням принципу пропорційності частка у розмірі 0,25 від загального розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 19.07.2021 до 09.09.2025 складає суму 83 419,3 грн (333 677,2 х 0,25).
Разом із цим суд зауважує, що розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не має перевищувати платіж у якості оплати щомісячних премій за період проходження військової служби з 29.01.2020 по 19.07.2021, виходячи з перерахованого грошового забезпечення на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 по справі №520/24865/24 у сумі 62 233,28 грн.
Окрім цього, суд зауважує, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2025 у справі №520/35223/24 відповідачем виплачений позивачу середній заробіток у максимальному розмірі 112 037,60 грн. (у тому числі ПДФО - 20166,77 грн., військовий збір - 5601,88 грн.), що підтверджується платіжними інструкціями № 806, 807, 808 від 14.07.2025.
Однак, статтею 117 КЗпП України Законом України № 2352-IX запроваджене обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями та установлено максимальну межу відповідальності роботодавця. 
Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.

А отже, у даній справі виплата відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за період з 19.07.2022 до 19.01.2023 вже була здійснена в максимальному можливому розмірі, а саме 112 037,60 грн., а отже позивач вичерпав своє право на отримання відшкодування за цей період, тож позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 19.07.2022 до 19.01.2023 у даній справі задоволенню не підлягають.
Щодо розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 19.07.2021 до 18.07.2022, суд вважає, що 20% від розміру виплаченого грошового забезпечення на виконання рішення суду (62 233,28 грн.) - 12 446,66 грн буде співмірним та відповідатиме принципу справедливості.
З огляду на наведене розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, складає 12 446,66 грн.
Суд зазначає, що такий підхід забезпечить справедливий баланс інтересів сторін: захистить право позивача на повний розрахунок та належну компенсацію, водночас не допустить понесення відповідачем несправедливих та непропорційних майнових втрат.
Аналізуючи поведінку позивача у спірних правовідносинах, суд зауважує, що законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Водночас у спірних правовідносинах працівник (у широкому розумінні поняття) має діяти добросовісно, реалізуючи його права, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
За наведених обставин, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд висновує, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, є визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 12 446,66 грн.
Одночасно з цим, суд не вирішує питання щодо утримання з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податків у даному випадку є обов`язком роботодавця, а не суду (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а).
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинствва України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 241-247, 250, 255, 257-262, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 19.07.2021 року до 18.07.2022 року у сумі 12 446 (дванадцять тисяч чотириста сорок шість) грн. 66 коп.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військову частину НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 19.07.2021 року до 18.07.2022 року у сумі 12 446 (дванадцять тисяч чотириста сорок шість) грн. 66 коп.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Марина Лук`яненко