Справа № 552/10630/25
Провадження № 2/538/403/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді – Бондарь В.А.
за участю секретаря судового засідання – Андріяка О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лохвицького районного суду Полтавської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон плюс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» Шох І.В. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 16.11.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладений договір кредитної лінії № 472675563, у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 9400 грн. Відповідно до умов Розділу 2 договору товариство зобов`язалося надати відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, та зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у договорі. В подальшому, 18.03.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за договором до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» за Договором Факторингу № МВ-ТП/27. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав своїх зобов`язань, заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем не сплачена і складає 28373 грн 50 коп, з них: заборгованість по кредиту – 9398 грн 84 коп; заборгованість по процентам за користування кредитом – 18974 грн 66 коп. Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 грн, а також 2422 грн 40 коп сплаченого судового збору.
Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Вовненко О.В. подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначила, що відповідач по справі ОСОБА_1 є військовослужбовцем, просила відмовити ТОВ «Таліон плюс» в задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків, нарахованих поза межами строку кредитування (після 16.12.2024 року) та у період проходження відповідачем військової служби (після 28.02.2025 року). Зарахувати сплачені відповідачем кошти у загальному розмірі 4124 грн в рахунок погашення тіла кредиту та відсотків, нарахованих в межах строку дії договору. Позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 8039 грн 60 коп, у задоволенні решти позовних вимог відмовити в сумі 20333 грн 90 коп. Зменшити заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу з 5000 грн до 1000 грн у зв`язку з їх неспівмірністю.
Представник позивача ТОВ «Таліон плюс» Дорошенко О.В. подала відповідь на відзив, відповідно до якої заперечувала щодо доводів представника відповідача зазначених у відзиві на позовну заяву, визнав ту обставину, що відповідач з 28 лютого 2025 року набув статусу військовослужбовця та має право на пільги, просив позовні вимоги задовольнити в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 13267 грн 46 коп, з яких 9398 грн 84 коп – заборгованість за тілом кредиту; 3868 грн 62 коп - заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами, сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп та витрати на правову допомогу: у розмірі 5000 грн.
Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Вовненко О.В. подала заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якої заперечувала щодо доводів позивача викладених у відповіді на відзив.
В судовому засіданні представник відповідача адвокат Вовненко О.В. позовні вимоги визнала частково, підтримала свої заперечення, що викладені у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку наявним доказам, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1056 ЦК України, за кредитним Договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено ст. 526 ЦК України.
Згідно зі ст.ст. 627, 628 та 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковий до виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання чи одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Судом встановлено, що 16.11.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладений договір кредитної лінії № 472675563, у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 9400 грн.
Позивач просить стягнути суму заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 28373 грн 50 коп, заборгованість по кредиту – 9398 грн 84 коп; заборгованість по процентам за користування кредитом – 18974 грн 66 коп.
Суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком за користування кредитними коштами, з огляду на таке.
Відповідно до умов Розділу 2 договору товариство зобов`язалося надати відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, та зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у договорі.
Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, вказана наступна інформація за кредитом: дата видачі: 16.11.2024; строк: 30 днів; сума: 9400 гривень.
Відповідно до умов Договору, а саме п. 1.1, сторони погодили строк дії дисконтного періоду, який становить 30 днів. 
Згідно з п. 8.6 Договору, нарахування процентів здійснюється за ставкою, яка діє протягом дисконтного періоду.
Відповідно до п. 11.1 Договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання. 
Пунктом 7.3 Договору визначено, що Кінцева дата повернення (виплати) Кредиту - 16.12.2029.
Умови договору щодо нарахування процентів після закінчення строку кредитування (дисконтного періоду) сформульовані таким чином, що допускають різне тлумачення: з одного боку, вони визначають конкретний строк кредитування (30 днів), а з іншого – дозволяють необмежене нарахування процентів без чіткого визначення правової природи таких нарахувань. 
За відсутності однозначності такі умови підлягають тлумаченню на користь споживача відповідно до вимог законодавства про захист прав споживачів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року в справі №910/4518/16 зазначила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за користування кредитом, так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань. 
Тобто, фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов договорів. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). 
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Таким чином, правові підстави для стягнення процентів, нарахованих після 16.12.2024, відповідно до наданого позивачем розрахунку первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відсутні, оскільки такі нараховані поза межами строку кредитування. До стягнення підлягають лише проценти, нараховані в межах строку кредитування, тобто у період з 16.11.2024 по 16.12.2024.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, враховуючи вищевикладене, при стягненні заявленої позивачем заборгованості по процентах не підлягають врахуванню неоднозначні умови, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза межами вказаного строку кредитування (після 16.12.2024). 
Окрім того, відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, згідно витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 62 від 28.02.2025, він був призваний на військову службу під час мобілізації та зарахований до списків особового складу частини. 
Отже з 28.02.2025 року (дата мобілізації) нарахування будь-яких відсотків відповідачу припиняється повністю на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року в справі №910/4518/16 сформувала чіткий правовий висновок щодо подібних правовідносин. Суд зазначив, що надання кредитору можливості стягувати надвисокі проценти поза межами строку кредитування призводить до незацікавленості кредитора у вчиненні активних дій щодо повернення боргу та стимулює його до штучного продовження строку кредитування на власні вигідні умови. Фактично, такі нарахування втрачають правову природу плати за "правомірне користування позикою" і перетворюються на міру відповідальності за порушення грошового зобов`язання (приховану неустойку).
18.03.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» за Договором Факторингу № МВ-ТП/27. 
Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитом включає період, який виходить за межі строку кредитування, а тому є безпідставним і задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що відповідач 15.12.2024 року сплатив 1152,00 грн, 17.01.2025 року сплатив 2972,00 грн. Всього сплачено: 4124,00 грн.
Згідно контррозрахунку відповідача:
- Тіло кредиту становить 9 400,00 гривень. 
- Законні відсотки визнаються лише в межах погодженого строку кредитування (за 30 днів з 16 листопада 2024 року по 16 грудня 2024 року). Базова ставка за договором (0,98 відсотка в день), законна сума відсотків становить 9400 грн помножити на 0,98 відсотка помножити на 30 днів, що дорівнює 2763 грн 60 коп.
- Загальна сума правомірних нарахувань становить 9400 грн плюс 2763 грн 60 коп, що дорівнює 12163 грн 60 коп. 
Факт часткового виконання підтверджується тим, що відповідач сплатив 4124 грн. 
Залишок боргу до сплати становить 12163 грн 60 коп мінус 4124,00 гривень, що дорівнює 8039 грн 60 коп. 
Отже, суд приходить до висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 8039 грн 60 коп.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).
Отже, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 686 грн 33 коп.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. 
Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частини 1 - 3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Згідно копії договору про надання правової допомоги № 5 від 02.12.2024, копії додаткової угоди № 1589 від 02.09.2025 до вказаного вище договору, акту приймання-передачі наданих послуг від 02.09.2024 до вказаного вище договору витрати на правову допомогу складають 5000 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами; 2) часом, витраченим на виконання робіт; 3) обсягом наданих послуг; 4) ціною позову та значенням справи для сторони.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Представник відповідача наполягав на застосуванні ч. 5 ст. 137 ЦПК України та зменшенні розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу з 5000,00 грн до 1000,00 грн, що є максимально справедливою, об`єктивною та співмірною оцінкою роботи представника позивача у цій типовій справі.
Враховуючи характер виконаної роботи наданої у зв`язку із розглядом справи в суді, часткове задоволення позову, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи, критерію необхідності подання відповідних документів, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру витрат на професійну правничу допомогу понесених під час розгляду справи у розмірі 1000 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 133, 141, 247, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд –
в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон плюс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон плюс" (код ЄДРПОУ 39700642) суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 8039 грн 60 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон плюс" (код ЄДРПОУ 39700642) судовий збір в сумі 686 грн 33 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон плюс" (код ЄДРПОУ 39700642) витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.А. Бондарь