Справа № 358/1217/25  Провадження № 3/358/38/26   	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року м. Богуслав 

Суддя Богуславського районного суду Київської області Лебединець Г.С., секретар судового засідання Ведмеденко І.В., за участю захисника – адвоката Шапошника Є.В., розглянув об`єднану справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Батальйону №2 ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності: 
ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, мешкає: АДРЕСА_1 ,- 
за ч.1 ст.122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, - 

В С Т А Н О В И В : 
28.06.2025 о 00:33 ОСОБА_1 на перехресті доріг Т-10-22 та О100313 с.Дібрівка керував транспортним засобом ВАЗ 21214 д.н.з. НОМЕР_2 на вимогу працівників поліції не виконав їх вимогу про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольору, спеціальних сигналів гучномовця та звукових сигналів, чим порушив п.2.4, 8.9 Б ПДР України, за що у відношенні нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122-2 КУпАП.
Крім того, 28.06.2025 о 23:20 ОСОБА_1 на перехресті доріг Т-10-22 та О100313 с.Дібрівка керував транспортним засобом ВАЗ 21214 д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в найближчому медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України, та у відношенні нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Протокольною постановою судді вказані справи об`єднані в одне провадження.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.
Суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності з урахуванням приписів ст.268 КУпАП та за участю його захисника – адвоката Шапошника Є.В. 
В судовому засіданні інспектор взводу 1 роти 2 батальйону №2 ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП – Городов Є.О. зазначив наступне. Так, 28.06.2025 в складі наряду із ОСОБА_2 на перехресті доріг в с.Дібрівка був помічений автомобіль Нива, в якого були складені дзеркала та водієм при повороті направо не був увімкненій відповідний покажчик повороту. Водію транспортного засобу були подані спеціальні сигнали проблисковим маяком та звуковий, однак водій пришвидшив рух. Після тривалого, приблизно 20 хвилин переслідування, автомобіль заїхав у тупик та зупинився. З лівої сторони вибіг водій, як в подальшому було встановлено – ОСОБА_3 правої сторони вийшов пасажир, він не тікав. Він (інспектор ОСОБА_4 ) побіг за ОСОБА_5 , наздогнав його та привів до місця зупинки транспортного засобу для з`ясування обставин. ОСОБА_6 не хотів себе називати, показав документи в дії. В ході спілкування у ОСОБА_7 були виявлені ознаки сп`яніння та йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці ОСОБА_6 відповів відмовою. В подальшому йому було запропоновано пройти огляд в медичному закладі, на що ОСОБА_6 зазначив «Я вам уже сказав». Він ( ОСОБА_4 ) повідомив ОСОБА_7 , що вказану відповідь розцінює як відмову від проходження огляду, зазначив, що у відношенні ОСОБА_7 будуть складені протоколи про адміністративне правопорушення на ст.122-2, 130 КУпАП та повідомив, що ОСОБА_8 потрібно зачекати для ознайомлення. В ході оформлення адміністративних матеріалів ОСОБА_6 пішов до лісу та залишив місце зупинки, що свідчить про те, що він не виявив бажання ознайомлюватися з оформленими матеріалами. Упевнений, що ОСОБА_6 є поліцейським, та він обізнаний із процедурою проходження огляду на стан сп`яніння. Під час складання протоколу ОСОБА_6 залишив місце зупинки, тому зобов`язання не керувати транспортним засобом у нього не було відібране. Повідомив, що дійсно заповнення направлення до закладу охорони здоров`я повинно передувати складанню протоколу про адміністративне правопорушення. Однак, в даній ситуації, складання направлення після протоколу не є суттєвим порушенням та не спростовує того факту, що водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку. Навравлення було виписано до медичного закладу, який має право на проведення таких оглядів. Копія протоколу не була вручена ОСОБА_8 , оскільки він залишив місце події. Підстав здійснювати адміністративне затримання ОСОБА_7 не було, оскільки правопорушення було припинено.
В судовому засіданні інспектор взводу 1 роти 2 батальйону №2 ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП – Москаленко Ю.О., щодо обставин зупинки ОСОБА_7 повідомив суду аналогічні відомості, які повідомив ОСОБА_4 . Під час спілкування із ОСОБА_5 він натякав, що він є або військовослужбовцем, або співробітником правоохоронного органу, неодноразово натякав на неправомірну вигоду. Після встановлення особи та після перегляду декларації, було встановлено, що він є співробітником поліції. Після виявлення ознак сп`яніння йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння. На місці ОСОБА_6 відмовився проходити огляд, в лікарні – відмовився, ознайомлюватися з матеріалами справи відмовлявся та пішов у невідомому напрямку. На пропозицію пройти огляд ОСОБА_6 чіткої відповіді не надавав, що свідчить про ухилення водія від проходження огляду. ОСОБА_7 було повідомлено про складання адміністративних матеріалів, однак він залишив місце події. Не міг ознайомити ОСОБА_7 з направленням, оскільки він утік. Затримувати його не було підстав. 
В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що під час зазначених у протоколах про адміністративне правопорушення обставинах він перебував в автомобілі Ваз на передньому пасажирському сидінні. При цьому він спав, тому обставини зупинки транспортного засобу йому невідомі. Прокинувся він тоді, коли зупинився даний автомобіль. За кермом був ОСОБА_6 , який не вживав алкогольних напоїв. Обставини спілкування із співробітниками поліції точно не пам`ятає, однак знає точно, що він не від чого не відмовлявся, та він чув на відстані приблизно 5-7 м, як ОСОБА_6 казав, що «давайте там щось проходити». Поки він спілкувався із поліцейським приблизно хвилин 10, повернувся – ОСОБА_7 вже немає на місці зупинки. Коли співробітники поліції поїхали, він повернувся та казав, що йому стало погано та він втрачав свідомість. На питання захисника зазначив, що ОСОБА_6 ще на ставку казав, що йому погано. Співробітники поліції ОСОБА_8 ніяких документів не зачитували, та він не бачив, щоб співробітники поліції будь які документи демонстрували ОСОБА_8 та він не відмовлявся від підпису. Також ОСОБА_6 категорично не від чого не відмовлявся. В подальшому він (свідок ОСОБА_10 ) викликав товариша, якій приїхав та забрав їх із ОСОБА_5 додому. 
В судовому засіданні захисник – адвокат Шапошник Є.В. підтримав клопотання про закриття провадження у праві у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення від 25.02.2026 (а.с.50-54) та клопотання про закриття від 19.06.2026. Мотиви сторони захисту обґрунтував наступним. Так, протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не вручався, поштовою кореспонденцією не направлявся. Суд не має процесуального права проводити судовий процес без даних про вручення водію копії протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки протилежне розцінюється як порушення права на захист та йому фактичне не пред`явлено адміністративне звинувачення. В порушення вимог ч.1 ст.266 КУпАП ОСОБА_1 не був відсторонений поліцейськими від керування транспортним засобом. Долучений відеозапис містить інформацію про те, що у поліцейських на місці зупинки транспортного засобу не було при собі спеціального технічного засобу, та вони апріорі були позбавлені можливості провести огляд ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу. Відеозаписом не зафіксована відмова ОСОБА_1 від підпису в Акті, а також те, що останньому вручався другий його примірник. Відеозаписом не зафіксована присутність ОСОБА_11 при оформленні та оголошення направлення на огляд до закладу охорони здоров`я, а також його відмова від підпису в даному документі. ОСОБА_11 було направлено не до найближчого медичного закладу, яким є КНП «Миронівська опорна багатопрофільна лікарня», а до лікарні м.Тараща. З відеозапису вбачається, що під час оформлення матеріалів ОСОБА_1 з невідомих причин самовільно залишив місце події. Проте таку поведінку особи не можна ототожнювати з його відмовою від ознайомлення з матеріалами, від підписання відповідних документів та від надання пояснень по суті правопорушення. Відеозапис не містить категоричної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Відсутність підписів ОСОБА_1 на підтвердження ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення та іншими документами ставить під сумнів дії поліцейських. Крім того, згідно файлу відеозапису з боді камери поліцейського 476739 о 00:23:26 поліцейський Городов Є.О. почав складати протокол щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАп. О 00:29:00 він завершив складання протоколу. О 00:31:00 поліцейський Москаленко Ю.О. коли вже був складений протокол стосовно ОСОБА_11 за ч.1 ст.130 КУпАП тільки дістав для оформлення направлення до закладу охорони здоров`я. О 00:34:07 поліцейський Городов Є.О., який вже склав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , диктує поліцейському ОСОБА_2 для заповнення направлення ознаки алкогольного сп`яніння, які зазначені в протоколі. Таким чином, сторона захисту стверджує про те, що ОСОБА_1 не направлявся поліцейськими на проведення огляду до медичного закладу. В судовому засіданні поліцейські Городов Є.О. і Москаленко Ю.О. визнали, що ними була порушена процедура направлення водія ОСОБА_11 до медичного закладу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, та таке направлення було складено після складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та останньому не надавалося. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомив, що ОСОБА_1 не відмовлявся від пропозиції поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а також поліцейські взагалі не надавали будь-які документи для ознайомлення ОСОБА_1 , а тому останній не відмовлявся їх підписувати. Аналогічної правової позиції сторона захисту дотримується і щодо ч.1 ст.122-2 КУпАП. 
Суддя, вислухав пояснення учасників судового провадження, дослідив матеріали справи, приходить до наступного висновку. 
Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Частиною 1 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).
Пунктами 1.3. та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Правилами дорожнього руху регламентовано, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, та передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, під впливом наркотичних чи токсичних речовин, у хворобливому стані, у стані стомлення або під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу. Водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Статтею 266 КУпАП визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Аналогічні положення щодо порядку проведення огляду водіїв транспортних засобів про визначення стану сп`яніння закріплені у п.п. 3, 6, 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, та п.п. 6, 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС та МОЗ за № 1452/735 від 09.11.2015 року №1413/27858.
Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, ОСОБА_12 зазначених вище вимог наведених Правил не дотримався, оскільки його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, у розумінні ст. 251 того ж Кодексу, належними та допустимими доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у максимальній відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення ПДР України; 
-актом огляду на стан сп`яніння із зазначенням про не проведення такого огляду;
- направленням на огляд водія транспортного засобу до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції із зазначенням про його не проведення;
-рапортом поліцейського Ю.Москаленка від 29.06.2025 щодо обставин виявлення водія ОСОБА_1 , виявлення у нього ознак сп`яніння та відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
- відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників поліції, що здійснювали оформлення вчиненого особою, що притягується до адміністративної відповідальності, адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КпАП, який кореспондується з фактичними обставинами справи та вказує на факт порушення водієм указаних правил ПДР.
Суд вважає, що дії працівників поліції, у цій ситуації, є вірними, оскільки ОСОБА_1 інкримінується відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є окремим складом правопорушення та є закінченим з моменту такої відмови.
Так, як зазначено у ПДР водій транспортного засобу, як учасник дорожнього руху, відповідно до вимог п. 1.3 Правил дорожнього руху України зобов`язаний знати й неухильно виконувати вимоги цим Правил, зокрема, й тих, які зобов`язують водіїв виконувати вимоги поліцейських. Пунктом п. 2.5 ПДР України передбачено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відеозапис є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. На відео, що міститься в матеріалах справи, зафіксована подія правопорушення. Цей відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до відеозапису встановлено, що файли «clip 2,3,4,5» - містять відомості щодо переслідування співробітниками поліції автомобілям ВАЗ. Файл «clip 6» - автомобіль Ваз здійснив зупинку, та з водійського сидіння вискочив, як було встановлено в подальшому, ОСОБА_13 Р. Файл «clip 1» - відомості щодо встановлення особи ОСОБА_14 . 
Файл «clip 0» - встановлення особи водія ОСОБА_1 , роз`яснення йому прав, перерахування виявлених ознак сп`яніння, роз`яснення порядку проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров`я, роз`яснення водію наслідків відмови від проходження огляду. На питання співробітника поліції щодо проходження огляду на місці зупинки або в медичному закладі ОСОБА_6 відповідає - «я вже відмовився». Співробітник поліції повідомляє водія, що у відношенні нього буде складений матеріал за ч.1 ст.130 КУпАП та зазначає ОСОБА_1 , щоб той очікував складання протоколів. 
Пунктом 7 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.
Згідно з п. 5 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень, а також встановлювати спеціальний режим світлового та інших видів маскування.
Контроль за дотриманням комендантської години мешканцями населеного пункту покладається військовим комендантом на спеціально виділені для цієї мети комендантські патрулі, до складу яких входять поліцейські Національної поліції України, військовослужбовці ЗС України та можуть залучатися військовослужбовці Національної гвардії України та Державної прикордонної служби України.
У разі порушення комендантської години, комендантський патруль та правоохоронці можуть, серед іншого, зупиняти транспорт, перевіряти у громадян, у тому числі водіїв, документи, а в разі потреби, проводити огляд транспортних засобів, особистих речей та багажу.
На підставі викладеного, суд вважає, що в даному випадку дії працівників поліції були законні, вони діяли в межах Закону України «Про Національну поліцію» оскільки завданнями поліції є забезпечення публічної безпеки і порядку, охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності.
З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що працівники поліції на місці зупинки зрозуміло пояснили ОСОБА_1 обставини зупинки, наявність в нього ознак сп`яніння та запропонували йому пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_6 відмовився. В подальшому йому було усно запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 зазначив, що «вже відмовився».
Після цього співробітником поліції було роз`яснено останньому, що такі дії водія він кваліфікує як відмову від проходження огляду. ОСОБА_1 не вчинив жодних активних дій для проходження такого огляду та залишив місце події, що правильно було кваліфіковано працівником поліції як відмову від проходження огляду.
Суд зазначає, що факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння вже сам по собі утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Щодо доводів сторони захисту про не вручення ОСОБА_1 копій протоколів про адміністративне правопорушення, суд зазначає, що ОСОБА_1 будучи обізнаним із фактом складання у відношенні нього адміністративних матеріалів, залишив місце події та, в свою чергу, не вжив заходів для отримання складених матеріалів наступного дня.
Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Аврамич проти України» (заява № 51682/17) 28 травня 2026 року, в якому звернув увагу, що пункт 3 (b) статті 6 Конвенції гарантує обвинуваченому «мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту», а отже ця гарантія означає, що підготовка основного захисту в його інтересах охоплює все, що «є необхідним» для підготовки основного розгляду справи судом. Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без обмежень можливості надання суду, який розглядає справу, всіх відповідних аргументів захисту і, таким чином, вплинути на результат провадження. Крім того, можливості, доступні кожному, хто обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, мають включати ознайомлення, для цілей підготовки свого захисту, з результатами розслідувань, які проводилися протягом усього провадження у справі. Питання адекватності часу та можливостей, наданих обвинуваченому, слід вирішувати в контексті обставин кожної справи.
Разом із тим, обставини, за яких було проведено розгляд даної справи у відношенні ОСОБА_1 , дозволили стороні захисту належним чином ознайомитися з пред`явленим обвинуваченням та доказами проти нього, належно їх оцінити та розробити стратегію захисту.
Таким чином, не вручення ОСОБА_1 протоколів про адміністративні правопорушення не потягло неможливості ефективно здійснювати його захист та доводити перед судом вагомість доводів сторони захисту. 
Щодо доводів сторони захисту, що ОСОБА_1 категорично не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, суд зазначає наступне. 
Так, Файл «clip 0» - містить відомості, що співробітник поліції чітко та зрозуміло перераховує ОСОБА_1 виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння та пропонує пройти огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров`я, роз`яснює наслідки відмови від проходження огляду. На питання співробітника поліції щодо проходження огляду на місці зупинки або в медичному закладі ОСОБА_6 відповідає - «я вже відмовився». Співробітник поліції повідомляє водія, що у відношенні нього буде складений матеріал за ч.1 ст.130 КУпАП та зазначає ОСОБА_1 , щоб той очікував складання протоколів. 
На переконання судді, в даному випадку, після поставлення чіткого і зрозумілого питання співробітником поліції про проходження огляду на стан сп`яніння, надана ОСОБА_1 відповідь «я вже відмовився» свідчить про ухилення від проходження огляду, оскільки жодних дій, спрямованих на виконання законної вимоги співробітника поліції ОСОБА_1 не здійснив та в подальшому без пояснення причин залишив місце події. 
Щодо відсутності підписів ОСОБА_1 на підтвердження ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення та іншими документами, в яких зазначено про його відмову від підпису, що не відповідає дійсності, та складання направлення після оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, слід зазначити наступне. 
У постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №318/2921/18, суд дійшов висновку, що положення ст. 87 Кримінального процесуального кодексу (КПК) України не встановлюють автоматичної недопустимості доказів у разі будь-якого формального порушення процесуального закону. Суд зобов`язаний надати оцінку кожному доказу з точки зору його допустимості, враховуючи характер порушення, істотність, а також те, чи вплинуло воно на можливість реалізації та забезпечення прав і свобод особи.
26 вересня 2022 року Верховний Суд у справі №737/641/17 вперше звернувся до концепції «неминучого виявлення», зазначивши, що доказ визнається недопустимим лише тоді, коли він отриманий винятково внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, а саме «…водночас, якщо відповідний доказ із неминучістю був би отриманий незалежно від такого порушення прав підозрюваного, такий доказ може бути визнаний допустимим».
Оскільки ОСОБА_1 діяв на власний розсуд, будучи обізнаним із складанням у відношенні нього адміністративних матеріалів, залишив місце події, не дочекався ознайомлення із ними, а співробітники поліції не мали підстав для його затримання, проставлення в адміністративних протоколах відомостей про відмову водія від підпису є відображенням фактичних подій та свідчить про ухилення від ознайомлення з матеріалами. 
Крім того, під час спілкування із співробітниками поліції ОСОБА_1 не повідомляв про погане самопочуття, не просив викликати швидку допомогу, тому твердження сторони захисту про протилежне та втрату ним свідомості не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду. 
Складання направлення для проходження огляду в закладі охорони здоров`я після оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, на переконання судді, не тягне собою таких наслідків як визнання письмових доказів недопустимими, оскільки не спростовують факту відмови водія від проходження такого огляду після усного оголошення чіткої та зрозумілої вимоги співробітником поліції про проходження такого огляду. 
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 було направлено не до найближчого медичного закладу, яким є КНП «Миронівська опорна багатопрофільна лікарня», а до лікарні м.Тараща, не мають вирішального значення, оскільки до медичного закладу ОСОБА_1 не доставлявся. 
Суддя відноситься критично до пояснень свідка ОСОБА_9 , оскільки як він зазначав, частину подій він не пам`ятає. Крім того, згідно долученого відеозапису з бодікамери, в ході спілкування ОСОБА_1 із співробітником поліції з приводу проходження огляду на стан сп`яніння, вказаний свідок в полі зору камери відсутній, тому його твердження про обізнаність із тим, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння матеріалами справи об`єктивно не підтверджуються. Крім того, після того, як ОСОБА_1 залишив місце події, даний свідок не звертався до співробітників поліції з твердженням про те, що його товариш згодний пройти огляд. 
Таким чином, на переконання судді, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Суддя при цьому використовує стандарт доказування «поза розумним сумнівом», який означає, що в достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів та що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними. 
Досліджені та перевірені судом обставини, поза розумним сумнівом, свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме, відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
Відповідно до ст. 10 КУпАП України, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
На переконання судді, будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд, у відповідності до положень ст. 251 та ст. 252 КУпАП, вважає, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній керуючи транспортним засобом відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.
Доводи сторони захисту не спростовують висновків суду про доведеність винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно ст. 17 КУпАП України, у справі не встановлено.
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Так, суд враховує обставини, визначені ст. 33 КУпАП, і вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення у межах санкції статті 130 КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню її вини, необхідним і достатнім для її виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.
Щодо дій ОСОБА_1 , які співробітниками поліції кваліфіковано за ч.1 ст.122-2 КУпАП, суд зазначає наступне.
Положеннями ч. 1 ст. 122-2 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.
Відповідно до положень п.2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.
Відповідно до положень п.п. «б», п. 8.9 Правил дорожнього руху вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу.
Зазначені вище вимоги Правил дорожнього руху водій ОСОБА_1 не виконав - не зупинився на вимогу поліцейського, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, відеозаписом з БК, іншими матеріалами справи. 
За вказаних обставин суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП.
Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладене не пізніше, як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - три місяці з дня його виявлення.
Адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122-2 КУпАП не є триваючим та вчинене 28.06.2025.
Таким чином, станом на дату розгляду справи судом, закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст.38 КУпАП. 
Визначення на законодавчому рівні у ст.38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.
Згідно з п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що провадження у відношенні ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягнення відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, ч.1 ст.130, 251, 252, 283-285, 307-308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-
П О С Т А Н О В И В : 

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/21081300, код тримувача (код за ЄДРПОУ):37955989, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Кода банку отримувача (МФО): 899998, Рахунок отримувача: UА 488999980313030149000010001, Код класифікації доходів бюджету: 21081300 ) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2 КУпАП закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.
Стягнути із  ОСОБА_1  судовий збір на користь Державної судової адміністрації України у сумі 665,60 грн. (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UА908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106).
Згідно ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
На підставі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.
Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту винесення до Київського апеляційного суду. 
Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Головуючий: суддя 	Г. С. Лебединець