ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 688/4575/25
Провадження № 22-ц/820/1065/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої одноразової допомоги на оздоровлення за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 2 березня 2026 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі – АТ «Українська залізниця») про стягнення невиплаченої одноразової допомоги на оздоровлення.
ОСОБА_1 зазначила, що з 1 лютого 2006 року до 11 серпня 2025 року вона працювала в Регіональній філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця». Наказом (розпорядженням) №871/ос від 4 серпня 2025 року її звільнено з посади чергового по залізничній станції Шепетівка на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України) за власним бажанням. Пунктом 3.10 Колективного договору Відокремленого підрозділу Козятинська дирекція залізничних перевезень на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2025 роки, встановлено обов`язок роботодавця надавати працівникам, які пропрацювали не менше 6 місяців, один раз на рік матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб. При звільненні відповідач не виплатив їй матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023-2025 роки в сумі 52 440 грн. 6 вересня 2025 року позивачка звернулася до роботодавця з письмовою завою про виплату цієї допомоги, але відповіді не отримала до цього часу. Відтак нею не пропущено строк звернення до суду за вирішенням трудового спору.
За таких обставин ОСОБА_1 просила суд стягнути з АТ «Українська залізниця» на свою користь 52 440 грн невиплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023-2025 роки, з подальшим відрахуванням встановлених законодавством податків та інших обов`язкових платежів при виконанні рішення суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 2 березня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023-2025 роки в сумі 52 440 грн з відрахуванням встановлених законодавством податків та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір в сумі 1 211 грн 20 коп.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн.
Суд керувався тим, що пунктом 3.10 Колективного договору Відокремленого підрозділу Козятинська дирекція залізничних перевезень на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2025 роки, встановлено обов`язок роботодавця надавати працівникам дирекції щорічно матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законом на день подання заяви. Відповідно до рішення правління АТ «Українська залізниця» №Ц-54/31 Ком.т. від 14 березня 2022 року на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, призупинено інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Водночас це рішення правління визнано незаконним і скасовано за рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року у справі №211/7338/23. АТ «Українська залізниця» не виплатило ОСОБА_1 при звільненні матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023-2025 роки в сумі 52 440 грн, а тому ці кошти слід стягнути з відповідача в судовому порядку. У зв`язку з розглядом справи ОСОБА_1 понесла обґрунтовані витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн, які слід покласти на відповідача. Водночас з АТ «Українська залізниця» у дохід держави слід стягнути 1 211 грн 20 коп. судового збору.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріальна допомога на оздоровлення для працівників АТ «Українська залізниця» віднесена до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, які передбачені колективним договором. Відповідно до закону на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, у тому числі матеріальної допомоги на оздоровлення, а тому ОСОБА_1 не має права на таку матеріальну допомогу. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 не подала відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 1 лютого 2006 року ОСОБА_1 працювала у Відокремленому підрозділі Козятинська дирекція залізничних перевезень Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» на різних посадах. З 1 червня 2021 року ОСОБА_1 обіймала посаду чергового по залізничній станції Шепетівка.
Пунктом 3.10 Колективного договору Відокремленого підрозділу Козятинська дирекція залізничних перевезень на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2025 роки, визначено, що працівникам дирекції, які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Українська залізниця» не менше 6 місяців надається щорічно матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законом на день подання заяви.
Рішенням правління АТ «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року (протокол №Ц-54/31 Ком.т) на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, призупинено інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики (пункт 1.1.4).
Наказом (розпорядженням) №871/ос від 4 серпня 2025 року ОСОБА_1 звільнено з 11 серпня 2025 року з посади чергового по залізничній станції Шепетівка на підставі пункту статті 38 КЗпП України за власним бажанням.
6 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Українська залізниця» з заявою про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023-2025 роки, однак відповіді не отримала.
АТ «Укрзалізниця» не виплатило позивачці матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023-2025 роки у розмірі 52 440 грн.
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року у справі №211/7338/23 визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року в частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 4 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно до статті 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців.
За змістом статті 13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.).
Аналогічні положення містяться у Законі України від 1 липня 1993 року №3356-ХІІ «Про колективні договори та угоди».
В силу частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності – з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.
Статтею 2 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» (далі – Закон №108/95-ВР) визначено структуру заробітної плати.
Основна заробітна плата. Це – винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата. Це – винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (статті 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Із положень частини першої статті 116 КЗпП України слідує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що заробітна плата – це винагорода, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу згідно трудового договору.
За своєю структурою заробітна плата на підприємствах, в установах, організаціях складається з основних виплат, які встановлюються у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників або посадових окладів для службовців, додаткових виплат, обумовлених певними умовами праці, а також із заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких, зокрема, належать грошові і матеріальні виплати, що не передбачені актами чинного законодавства, за спеціальними системами та положеннями.
При вирішенні питання про здійснення таких виплат необхідно виходити з діючих на підприємстві нормативних актів, якими визначено умови та порядок цих виплат. Підстави та порядок заохочувальних і компенсаційних виплат можуть регулюватися галузевими угодами та колективними договорами підприємств. Такі виплати здійснюються на підставі відповідних рішень (наказів) роботодавця.
Закон прямо покладає на підприємство обов`язок провести зі звільненим працівником остаточний розрахунок, виплатити всі належні йому суми (заробітну плату, вихідну допомогу, грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки тощо). Ці суми мають бути виплачені працівникові в день звільнення, коли ж працівник у день звільнення не працював, – наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимоги про розрахунок.
За умовами чинного Колективного договору на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2025 роки, відповідач зобов`язаний при звільненні виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023-2025 роки у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності 24 березня 2022 року (далі – Закон №2136-ІХ). Цей закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Відповідно до статті 11 Закону №2136-ІХ на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону №2136-ІХ визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану, та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану.
Отже положення Закону №2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.
За таких обставин правління АТ «Українська залізниця» вправі було в односторонньому порядку призупинити положення Колективного договору щодо виплати працівникам матеріальної допомоги на оздоровлення.
Водночас протокольне рішення правління АТ «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року №Ц-54/31 Ком.т. в частині призупинення виплати матеріальної допомоги (пункт 1.1.4) скасовано за рішенням суду. Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що АТ «Українська залізниця» повинно виплатити позивачці матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023-2025 роки.
Розмір визначеної судом матеріальної допомоги сторонами не оспорюється.
Доводи відповідача про відсутність підстав для виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та чинних нормах закону.
Суд першої інстанції з`ясував усі обставини справи, застосував правильно норми права та дав належу оцінку дослідженим доказам. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

3.Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 2 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Стаднічук Н.Л.  
Доповідач – Ярмолюк О.І.       Категорія 53