ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2026 м. Дніпро Справа № 904/6672/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Фещенко Ю.В. (доповідач),
суддів: Золотарьової Я.С., Мартинюка С.В., 

за участю секретаря судового засідання Рибалки Г.Д.

та представників:

від скаржника (відповідача): не з`явився;
від позивача:   не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Профі Текс" 

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2026 (ухваленого суддею Васильєвим О.Ю. у м. Дніпрі, повне рішення складене 11.03.2026) у справі №904/6672/25

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (м. Київ) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Профі Текс" (смт. Солоне, Дніпровський район, Дніпропетровська область) 
про стягнення пені за Державним контрактом (договором) про закупівлю № 125/04-24-РМ від 12.04.2024 в сумі 461 451 грн 63 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року Державне підприємство Міністерства оборони України "Державний оператор тилу", правонаступником якого є Державне підприємство Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (далі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Профі Текс" (далі по тексту - відповідач) пеню за Державним контрактом (договором) про закупівлю № 125/04-24-РМ від 12.04.2024 в сумі 461 451 грн 63 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Державним контрактом (договором) про закупівлю № 125/04-24-РМ від 12.04.2024 в частині повної та своєчасної поставки товару у строки, узгоджені в Специфікації, внаслідок чого позивач нарахував та заявив до стягнення на підставі пункту 8.2. договору пеню за загальний період прострочення поставки товару з 01.09.2024 по 07.09.2024 в сумі 461 451 грн 63 коп. 

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2026 у справі №904/6672/25 :
- замінено позивача у справі № 904/6672/25 з Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" на його правонаступника - Державне підприємство Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель";
- позовні вимоги задоволено; 
- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Профі Текс" на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" 461 451 грн 63 коп. - пені та 5 537 грн 41 коп. - витрат на сплату судового збору.
Рішення обґрунтоване наступним:
- відповідно до Акту № 232 від 02.09.2024 постачальник поставив товар в кількості 7 220 комплектів до Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до заявки на поставку № R000192, з простроченням в 1 день;
- згідно з Актом № 237 від 07.09.2024 постачальник поставив товар в кількості 8 780 комплектів до Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до заявки на поставку № R000192, з простроченням в 6 днів;
- 07.11.2024 за вих. № 2165/06/1341-2024 позивачем направлено на адресу відповідача претензію про стягнення штрафних санкцій згідно з Державним контрактом (договором) №125/04-24-РМ від 12.04.2024. 22.10.2025 постачальнику направлено уточнений розрахунок до претензії листом за вих. № 2165/7465/06-2025 на загальну суму 461 451 грн 63 коп. з відповідними розрахунками. Позивач зазначає, що відповідач не здійснив оплату за повідомленням-вимогою на загальну суму 461 451 грн 63 коп.;
- судом встановлено, що відповідачем в порушення норм чинного законодавства та умов укладеного між сторонами контракту (договору) про закупівлю від 12.04.2024 № 125/04-24-РМ, не виконано взятих на себе зобов`язання щодо поставки товару у встановлений строк;
- за результатами перевірки здійсненого позивачем розрахунку пені судом встановлено, що розмір пені відповідає вимогам чинного законодавства, умовам договору та є арифметично вірним;
- щодо клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій суд зазначив, що, дослідивши зібрані у справі докази та встановивши відсутність обставин, які б мали істотне значення для зменшення розміру штрафних санкцій (докази скрутного фінансового становища відповідача (фінансові звіти та баланси, рахунки), обставин, які б перешкоджали відповідачу вчасно виконати свої зобов`язання тощо відсутні) та враховуючи те, що нарахування пені передбачено умовами договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Профі Текс" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" з апеляційною скаргою (вх. № суду 49458 від 30.03.2026), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2026 у справі № 904/6672/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову про стягнення 461 451 грн 63 коп. відмовити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:
- відповідно до заявки на поставку № R000192 від 16.04.2024, постачальник взяв на себе зобов`язання поставити костюм літній польовий у кількості 22 000 шт (одиниць) з кінцевою датою поставки – 31.08.2024. Відповідно до Акту № 232 від 02.09.2024 постачальник поставив товар в кількості 7 220 комплектів до Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до заявки на поставку № R000192, з простроченням в 1 день. Згідно з Актом № 237 від 07.09.2024 постачальник поставив товар в кількості 8 780 комплектів до Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до заявки на поставку № R000192, з простроченням в 6 днів;
- відповідач просив суд першої інстанції зменшити розмір пені, з огляду на те, що визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду, а самі штрафні санкції носять компенсаторний характер та не можуть застосовуватись як збагачення кредитора;
- як убачається з позовної заяви, замовник вказує на майже нульовий термін прострочення – один та шість днів відповідно. Вказане прострочення виникло в період активних бойових дій недалеко від місцезнаходження відповідача. Як убачається з договору та відповідає дійсності, адресою відповідача, де знаходяться виробничі потужності є Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, селище міського типу Солоне, яке знаходиться та знаходилось менше ніж в 100 км від зони бойових дій. Постійні тривоги та обстріли негативно вплинули на виробничі процеси, мали наслідком втрату робочої сили, що призвело до мінімальних прострочок поставки;
- в даному випадку прострочення поставки товару не спричинило жодної шкоди позивачу. В позовній заяві не зазначено про будь-які збитки або інші негативні наслідки, яке мало місце прострочення всього на 1 та 6 днів. Отже, можна зробити очевидний висновок, що нарахування таких санкцій фактично є засобом збагачення позивача;
- з огляду на викладене, керуючись статтею 233 Господарського кодексу України (яка діяла станом на дату виникнення спірних правовідносин), частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, ТОВ "Швейна фабрика "Профі Текс" просило зменшити розмір всіх донарахувань, які просить стягнути позивач до 0 грн. Проте, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення на вказані обставини уваги не звернув та не застосував частину 3 статті 551 Цивільного кодексу України, а також актуальну практику Верховного Суду у подібних справах, внаслідок чого ухвалив незаконне рішення.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Фещенко Ю.В. (доповідач), суддів - Золотарьової Я.С., Мартинюка С.В.
Апеляційну скаргу було подано без додержання вимог, встановлених статтею 258 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.04.2026 апеляційну скаргу було залишено без руху та скаржнику надано строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Від скаржника за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. № суду 4764/26 від 14.04.2026) щодо усунення недоліків апеляційної скарги.
Враховуючи вказане, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.04.2026 подану апеляційну скаргу прийнято до провадження зазначеною колегією суддів; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 13.05.2026. 

Від позивача (Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель") до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № суду 5574/26 від 30.04.2026), в якому він просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2026 у справі № 904/6672/25 - залишити без змін.
Відзив на апеляційну скаргу обґрунтований позивачем наступними обставинами: 
- укладаючи договір 12.04.2024, тобто після введення воєнного стану в Україні 24.02.2022, скаржник, як постачальник товару, розумів та передбачав всі ризики настання для нього несприятливих обставин, та, враховуючи призначення товару, мав сприяти якнайшвидшому виконанню зобов`язань зі свого боку;
- товар, що поставлявся по договору, призначений для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів України (пункт 1.2. договору);
- наразі, в умовах впровадженого в Україні воєнного стану, всі ресурси мають бути направлені в першу чергу на обороноздатність України для відсічі російської агресії;
- у пункті 10.1. договору зазначено, що сторони свідомо укладають договір, який буде виконуватися протягом строку дії офіційно встановленого і визнаного воєнного стану. Отже, сторони були обізнані з усіма ризиками, що існують внаслідок зазначеної обставини, викликаної воєнною агресією РФ в Україні. Однак, ні ДП "Агенція оборонних закупівель", ні Військова частина НОМЕР_2 не повинні нести для себе несприятливі наслідки через неможливість забезпечення особового складу Збройних Сил України костюмом літнім польовим під час воєнного стану через неналежну підприємницьку діяльність ТОВ "Швейна фабрика "Профі Текс". Відтак, спірні правовідносини не є винятковими та надзвичайними, а фактично виникли внаслідок неналежного виконання скаржником договірних зобов`язань;
- оцінюючи баланс інтересів сторін при зменшенні розміру неустойки, має бути враховано, що встановлення обставин понесення іншою стороною збитків у разі порушення строку виконання робіт за контрактом, не є єдиною обов`язковою умовою для висновку про дотримання цього балансу;
- ДП "Агенція оборонних закупівель" є особою, яка уповноважена Міністерством оборони України на виконання завдань служби державного замовника у сфері оборони відповідно до Закону України "Про оборонні закупівлі", при цьому неналежне виконання своїх зобов`язань постачальником має негативний вплив на обороноздатність країни та свідчить про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій. З огляду на вказані обставини, підстави для зменшення розміру пені до 0 грн відсутні;
- ДП "Агенція оборонних закупівель" за державним контрактом 125/04-24-РМ від 12.04.2024 виконало свої зобов`язання вчасно та в повному обсязі, сплатило загальну суму 67 792 560 грн 00 коп.

У судове засідання 13.05.2026 представники скаржника (відповідача) та позивача не з`явилися, причин нез`явлення суду не повідомили, жодних клопотань від зазначених учасників судового процесу до апеляційного господарського суду не надходило.
При цьому апеляційним господарським судом встановлено, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, а саме: шляхом направлення ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 20.04.2026 до Електронних кабінетів в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, на підтвердження чого до матеріалів справи долучені Довідки про доставку електронного листа, згідно з якими ухвала суду від 20.04.2026 доставлена до Електронних кабінетів всіх учасників справи (позивача та відповідача) - 20.04.2026 до 17 години (з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала вважається врученою 20.04.2026). 
Апеляційним господарським судом враховано, що відповідно до частини 4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Колегією суддів відзначено, що у даному випадку всі учасники справи отримали ухвалу суду від 20.04.2026 завчасно; підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні 13.05.2026, визначені Господарським процесуальним кодексом України, відсутні.
Враховуючи те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, всі учасники справи були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, достатність матеріалів справи для їх розгляду по суті, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у призначеному судовому засіданні. 
Суддею-доповідачем у судовому засіданні 13.05.2026 було оголошено зміст апеляційної скарги відповідача та зміст відзиву на апеляційну скаргу, поданий позивачем.
Під час розгляду апеляційної скарги судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що апеляційним господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції під час апеляційного провадження.
Згідно з положеннями частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У судовому засіданні 13.05.2026, відповідно до статей 240, 283 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів підписано вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, а також правильність застосування норм матеріального права, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
12.04.2024 між Державним підприємством Міністерства оборони України "Державний оператор тилу", правонаступником якого є Державне підприємство Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (далі по тексту - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Профі Текс" (далі по тексту - постачальник, відповідач) укладено державний контракт (договір) про закупівлю № 125/04-24-РМ (далі по тексту - договір), відповідно до умов пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити замовнику костюм літній польовий (тип 1) з тканини тип 4, клас 7 (35810000-5: індивідуальне обмундирування) (далі за текстом - товар), найменування, перелік, характеристики, обсяг, код згідно з національним класифікатором ДК яких визначені в специфікації (Додаток № l) (номер оголошення про проведення закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель - ID: UA-2024-03-08-004885-а, а замовник - прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до пункту 1.2. договору отримувачами товару за договором є Об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України, до яких здійснюється постачання товару (далі - отримувач) для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни.
У пункті 1.4. договору сторони засвідчили, що цей договір виконується в рамках виконання бюджетної програми КПКВК 2101020 "Забезпечення діяльності Збройних Сил України, підготовка кадрів і військ, медичне забезпечення особового складу, ветеранів військової служби та членів їхніх сімей, ветеранів війни" відповідно до порядку використання державним підприємством Міністерства оборони України "Агенція закупівель у сфері оборони" коштів, передбачених у державному бюджеті для оборонних закупівель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2023 № 1142; Наказу Міністерства оборони України від 02.12.2023 № 716/нм "Про уповноваження державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція закупівель у сфері оборони" на виконання функції служби державного замовника у сфері оборони".
Вказаний договір підписаний позивачем та відповідачем та скріплений печатками обох сторін.
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Доказів визнання недійсним вказаного договору сторонами суду не надано.
Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України.
Судом також встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплені печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.
За приписами частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 4.1. договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару за цим договором у строк, визначений у Специфікації (додаток № 1), або в строк, визначений замовником у заявці на поставку, складеній замовником за формою, визначеною у додатку № 2 до цього договору (далі - заявка на поставку товару).
У відповідності до вказаних умов в пункті 5 Специфікації (додаток № 1) до договору сторони погодили поставку товару: 
- 22 000 комплектів - до 31.07.2024; 
- 22 000 комплектів - до 31.08.2024.
Відповідно до пункту 4.2. договору поставка товару здійснюється постачальником однією або окремими партіями, які формуються відповідно до заявки на поставку товару та ростовки, визначеної у специфікації (додаток № 1).
Згідно з умовами пункту 4.3. договору, заявка на поставку товару подається замовником постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором, не менш ніж за 10 календарних днів до дати поставки, визначеної у специфікації (додаток № 1) або в заявках на поставку товару.
На виконання пункту 4.3. договору позивачем на електронну адресу відповідача 16.04.2024 направлена заявка на поставку товару № R000192 від 16.04.2024, з кінцевою датою поставки 22 000 шт. (одиниць) товару до 31.08.2024.
Так, відповідно до заявки на поставку № R000192 від 16.04.2024, постачальник взяв на себе зобов`язання поставити костюм літній польовий у кількості 22 000 шт (одиниць) з кінцевою датою поставки – 31.08.2024.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У той же час, відповідно до Акту № 232 від 02.09.2024 постачальник поставив до Військової частини НОМЕР_1 товар в кількості 7 220 комплектів, відповідно до заявки на поставку № R000192, з простроченням в 1 день.
Згідно з Актом № 237 від 07.09.2024, постачальник поставив до Військової частини НОМЕР_1 товар в кількості 8780 комплектів, відповідно до заявки на поставку № R000192, з простроченням в 6 днів.
Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно з нормами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до пункту 8.2. договору у разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим договором) товару, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,5 (нуль цілих три десятих) відсотка від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань. За порушення строку поставки товару понад 30 календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 відсотків від ціни товару, строк поставки якого порушено. При цьому, відібрані зразки партії товару для проведення лабораторних випробувань не вважаються непоставленими (неприйнятими);
Згідно з пунктом 8.4. договору у разі застосування пені/штрафу постачальник зобов`язаний сплатити суму пені/штрафу протягом 30 банківських днів від дати направлення замовником письмового повідомлення постачальнику. Сплата пені/штрафів не звільняє постачальника від виконання умов постачальником за весь період прострочення до моменту належного виконання зобов`язання.
Враховуючи допущене відповідачем порушення зобов`язань за Державним контрактом (договором) про закупівлю № 125/04-24-РМ від 12.04.2024 в частині повної та своєчасної поставки товару у строки, узгоджені в Специфікації, позивач нарахував та заявив до стягнення на підставі пункту 8.2. договору пеню за загальний період прострочення поставки товару з 01.09.2024 по 07.09.2024 в сумі 461 451 грн 63 коп. 
Так, 07.11.2024 за вих. № 2165/06/1341-2024 позивач направив на адресу відповідача, вказану в договорі, претензію про стягнення штрафних санкцій згідно з державним контрактом (договором) № 125/04-24-РМ від 12.04.2024. У подальшому під час аналізу претензії про стягнення штрафних санкцій згідно з державним контрактом (договором), виставлену позивачем, було встановлено технічну помилку в розрахунках штрафних санкцій у претензії № 2165/06/1341-2024, у зв`язку з чим 22.10.2025 постачальнику направлено уточнений розрахунок до претензії листом за вих. №2165/7465/06-2025 на загальну суму 461 451 грн 63 коп. з відповідними розрахунками.
Позивач вважає, що оскільки товар був поставлений з порушенням строку, то у відповідності до пункту 8.2. договору постачальник зобов`язаний сплатити пеню, розраховану наступним чином: 
1) за Актом приймання товару № 232 від 02.09.2024 прийнято товар на суму 11 124 142 грн 80 коп.; оскільки строком поставки було визначено 31.08.2024, то пеня розраховується з 01.09.2024 по 02.09.2024 (термін прострочення складає 1 календарний день) наступним чином: 11 124 142 грн 80 коп. х 0,5% х 1 днів = 55 620 грн 71 коп.;
2) за Актом приймання товару № 237 від 07.09.2024 прийнято товар на суму 13 527 697 грн 20 коп; оскільки строком поставки було визначено 31.08.2024, то пеня розраховується з 01.09.2024 по 07.09.2024 (термін прострочення складає 6 календарних днів) наступним чином: 13 527 697 грн 20 коп. х 0,5% х 6 днів = 405 830 грн 92 коп.
Загальний розмір пені, яку постачальник зобов`язаний сплатити, становить 461 451 грн 63 коп. (55 620 грн 71 коп. + 405 830 грн 92 коп.).
Апеляційним господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем (арк.с. 2 - 3), та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суми заборгованості та періоди прострочення, арифметично розрахунок проведено також вірно.
Отже, розрахунок пені, здійснений позивачем (арк.с. 2 - 3), визнається апеляційним господарським судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.
Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 461 451 грн 63 коп. правомірно були визнані судом першої інстанції обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
У той же час, скаржник не погоджується із застосуванням судом першої інстанції положень статті 551 Цивільного кодексу України в частині встановлення відсутності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.
Щодо доводів скаржника про наявність у даній справі підстав для зменшення суми пені, яка підлягає стягненню з відповідача, апеляційний господарський суд зазначає таке.
Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У даній справі судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідач порушив умови Державного контракту (договору) про закупівлю № 125/04-24-РМ від 12.04.2024, оскільки несвоєчасно виконав свої зобов`язання щодо поставки товару.
Згідно із статтями 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
У частині 1 статті 550 Цивільного кодексу України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Отже доводи скаржника щодо відсутності у позивача збитків внаслідок допущеного у даній справі прострочення поставки товару колегією суддів відхиляються. 
Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин), у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України, має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо (постанова Верховного Суду від 03.12.2024 у справі №909/321/24).
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.
Апеляційним судом враховано, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.
Застосоване у статті 551 Цивільного кодексу України словосполучення "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 910/15705/21, від 01.02.2023 у справі №914/3203/21, від 22.05.2024 у справі № 911/95/20, від 18.12.2024 у справі № 921/320/24).
Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі; тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена права компенсації своїх майнових втрат; такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків; такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 Господарського процесуального кодексу України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, у постановах: від 05.09.2023 у справі № 907/583/22, від 28.11.2023 у справі № 916/1504/22, від 03.12.2024 у справі № 904/872/24, від 03.12.2024 у справі № 909/321/24.
Так, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України, щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанови Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 915/2095/19, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1199/19, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, від 28.09.2022 у справі № 916/2302/21).
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 Господарського кодексу України і частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватися й оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
При цьому, Об`єднана палата у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зауважила, що можливість зменшення розміру штрафних санкцій залежить виключно від оцінки судами фактичних обставин справи та обґрунтованості доводів і заперечень сторін. 
Досліджуючи наявність/відсутність підстав для зменшення неустойки, суд повинен виходити із того, що одним з завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Апеляційним господарським судом встановлено, що ціною Державного контракту (договору) про закупівлю № 125/04-24-РМ від 12.04.2024 є 67 792 560 грн 00 коп., отже пеня в сумі 461 451 грн 63 коп., що становить 0,68% від ціни договору, не є способом отримання замовником доходів та не має каральний характер.
З огляду на це, апеляційний господарський суд вважає, що у цьому конкретному випадку суд першої інстанції врахував принципи добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, встановивши, що стягнення заявлених позивачем штрафних санкцій призведе до стимулювання боржника до належного виконання покладених на нього договірних зобов`язань та не позбавляє позивача можливості отримання передбаченої договором компенсації за порушення його умов.
Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, апеляційний господарський суд враховує, що Державне підприємство Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" здійснює ресурсне забезпечення Збройних Сил України в умовах війни та збройної агресії Російської Федерації проти України, отже приймає участь у посиленні обороноздатності України під час проведення бойових дій на території України, здійснення такої діяльності є одним із пріоритетних напрямків у забезпеченні оборони держави.
При вирішенні питання щодо зменшення розміру пені апеляційним господарським судом також враховано заперечення Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель", які викладені у відзиві на апеляційну скаргу.
Суд першої інстанції у цій справі реалізував свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України, та оцінив за внутрішнім переконанням встановлені обставини і докази у справі.
Аналіз висновків, зроблених судом першої інстанції у цій справі щодо зменшення неустойки, не свідчить про їх невідповідність висновкам щодо застосування статті 551 Цивільного кодексу України, викладеним у постановах Верховного Суду, оскільки ці висновки (щодо наявності/відсутності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій) не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених у кожній конкретній справі.

Враховуючи вказане, апеляційний господарський суд також не вбачає підстав для зменшення розміру штрафних санкцій у даній справі, оскільки:
- судом встановлено та не заперечується сторонами, що товар, переданий за Актами №232 від 02.09.2024 та № 237 від 07.09.2024, був поставлений відповідачем із простроченням в один та шість днів, відповідно;
- Державний контракт (договір) про закупівлю № 125/04-24-РМ був укладений 12.04.2024, отже посилання відповідача на негативний вплив воєнного стану (який на момент укладення договору тривав більше двох років) щодо можливості своєчасного виконання зобов`язань за ним розцінюється апеляційним господарським судом критично, оскільки обачливий, добросовісний учасник процедур закупівлі, який бере на себе зобов`язання з поставки товару у визначений договором термін, повинен був усвідомлювати складнощі, пов`язані з виконанням договору у період дії режиму воєнного стану;
- відповідно до пункту 1.2. договору отримувачами товару за договором є Об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України, до яких здійснюється постачання товару (далі - отримувач) для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни;
- Державне підприємство Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" здійснює ресурсне забезпечення Збройних Сил України в умовах війни та збройної агресії Російської Федерації проти України, отже приймає участь у посиленні обороноздатності України під час проведення бойових дій на території України, здійснення такої діяльності є одним із пріоритетних напрямків у забезпеченні оборони держави, а тому важливо враховувати не тільки можливі матеріальні втрати (збитки), а й вплив невиконаного зобов`язання на інші аспекти;
- невиконання зобов`язання призводить до невиправданого очікування поставки товару, що має негативний вплив на організацію забезпечення сектору оборони та порушення планів з формування політики закупівель для сектору оборони;
- зважаючи та те, що позивач реалізовує мету із закупівлі товару на потреби оборонного сектору в період збройної агресії проти України, то важливо враховувати не тільки можливі матеріальні втрати (збитки), а й вплив невиконаного зобов`язання на інші аспекти; у цьому випадку невиконання зобов`язання призводить до невиправданого очікування поставки товару, що має негативний вплив на організацію забезпечення сектору оборони та порушення планів з формування політики закупівель для сектору оборони; 
- слід врахувати особливе значення порушення зобов`язань в умовах воєнного стану, враховуючи специфіку предмета договору та мети його виконання, а також негативні наслідки, які могли мати місце у випадку несвоєчасної поставки товару для збереження життя та здоров`я захисників України, а також обороноздатності країни в цілому;
- наведені відповідачем обставини не свідчать про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки умови договору були погоджені сторонами, при цьому зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями;
- відсутні докази вжиття відповідачем всіх можливих заходів для виконання зобов`язання;
- ціною Державного контракту (договору) про закупівлю № 125/04-24-РМ від 12.04.2024 є 67 792 560 грн 00 коп., отже пеня в сумі 461 451 грн 63 коп., що становить 0,68% від ціни договору, не є способом отримання замовником доходів, не направлена на його збагачення та має компенсаційний, а не каральний характер;
- сторони знаходяться в рівних економічних умовах та штрафні санкції є спірозмірними порівняно з допущеним відповідачем порушенням та його наслідками;
- матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив про майновий стан відповідача; відповідачем не підтверджено збитковості товариства та/або того, що воно знаходиться у скрутному економічному становищі.
Апеляційний господарський суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Враховуючи все вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги позивача у даній справі підлягають задоволенню повністю.
У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції. 
З огляду на викладене, доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним.
За результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення (в частині первісного позову) відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2026 у справі № 904/6672/25 таким, що підлягає залишенню без змін. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
З підстав наведеного та керуючись статтями 129, 269, 270, 275 - 284, 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Профі Текс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2026 у справі № 904/6672/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2026 у справі №904/6672/25 - залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Профі Текс".

4. Матеріали справи № 904/6672/25 повернути до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 14.05.2026.

Головуючий суддя Ю.В. Фещенко

Суддя Я.С. Золотарьова 

Суддя С.В. Мартинюк