ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2026 року м. Чернівці 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Дембіцька О.О., розглянувши за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності- ОСОБА_1 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 квітня 2026 року, 

В С Т А Н О В И Л А :
Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 квітня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ,особа з інвалідністю 3 групи, визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1020 грн в дохід держави.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн. 
Відповідно до постанови, 02.02.2026 року о 09 год. 35 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно брата, а саме: ображав нецензурною лайкою та дав ляпаса по обличчю, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю. Такими діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.
На судове рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу із проханням скасувати постанову та провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-2 КУпАП.
Твердить, що не лаявся та не застосовував фізичне насильство, оскільки 02.02.2026 року він з братом перебували в приміщенні суду, де знаходились і інші люди,а тому вчинення будь-яких неправомірних дій у суді є неприпустимим для нього.
Зазначає, що заборона у будь-який спосіб контактувати із потерпілим не доводить вину і заборонний припис не є доказом вчинення ним протиправних дій щодо брата 02.02.2026 року.
Вказує,що суд на тих же доказах виключив за недоведеністю факт нанесення ляпаса,однак визнав доведеним образи нецензурною лайкою,тобто допустив суперечності у своїх висновках. 

Провадження №33/822/195/26 Головуючий у І інстанції: Одовічен Я.В.
Категорія: ч.3 ст. 173-2 КУпАП Доповідач: Дембіцька О.О.

Твердить, що мешкають із братом у квартирі,яка є їх спільною власністю, за життя матері брат ОСОБА_2 поводив себе належним чином, однак після смерті матері відношення брата змінилось у зв`язку з тим, що апелянт став співвласником квартири. 
Вказує, що іншого житла не має, брат створює йому перешкоди у користуванні квартирою, змінював замки на вхідних дверях, не впускав у квартиру та умисно провокував на конфлікти.
Зазначає, що, окрім звинувачень брата, немає жодного зафіксованого факту фізичного насильства-тілесних  ушкоджень, синців чи забоїв.Обвинувачення щодо словесних образ ґрунтуються виключно на поясненнях брата та не підтверджені іншими доказами.
Твердить, що брат, здійснюючи моральний та матеріальний тиск, хоче усунути його від користування належною йому частиною квартири. 
Вказує, що з перших днів війни захищає країну, неодноразово був поранений і в час, коли є можливість потрапити додому відпочити, він надає пояснення поліції. 
Крім того,апелянт заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, яке мотивував тим, що копію постанови отримав 20.04.2026 року в канцелярії Шевченківського районного суду м. Чернівці, що підтверджується розпискою, яка наявна в матеріалах справи.
Такі обставини вважає поважними причинами, за яких він пропустив строк на апеляційне оскарження постанови судді, тому просить його поновити.

Потерпілий ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, до суду не з`явився,подав клопотання про здійснення судового розгляду без його участі. За таких обставин відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП неявка потерпілого не перешкоджає апеляційному розгляду.
Заслухавши доповідь судді,пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апелянта, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Апеляційним судом встановлено, що постанова винесена 17.04.2026 року (а.с.28).У апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказував,що постанова надіслана судом до ЄДРСР 20.04.2026 року,зареєстрована 21.04.2026 року,забезпечено надання загального доступу 22.04.2026 року 
Доводи ОСОБА_1 про те, що він ознайомився із текстом судового рішення та мотивами,якими воно обгрунтоване, лише 20.04.2026 року,коли отримав копію постанови в приміщенні Шевченківського районного суду м. Чернівці(а.с.27), матеріалами справи не спростовано.
Отже, строк на апеляційне оскарження постанови суду пропущений із поважних причин, а тому його слід поновити.

Відповідно до ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу, районний суд таких вимог не дотримався, оскільки поза увагою та без належної оцінки суду залишились обставини, неврахування яких істотно вплинуло на правильність прийнятого судом рішення.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідальність за ч.3 ст.173-2 КУпАП настає за повторне протягом року вчинення правопорушення,передбаченого,зокрема,ч.1 цієї статті.

Стосовно доведеності самого факту вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 02.02.2026 року відносно його брата ОСОБА_2 апеляційний суд зауважує наступне.
Згідно постанови,суд визнав ОСОБА_1 винуватим у тому,що він  02.02.2026 року о 09 год. 35 хв., перебуваючи в АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно брата, а саме: ображав нецензурною лайкою та дав ляпаса по обличчю, чим завдав шкоди психічному здоров`ю та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

В обгрунтування таких висновків суд посилався на протокол про адміністративне правопорушення,терміновий заборонний припис від 02.02.2026 року, постанову від 04.09.2025 року,якою ОСОБА_1 визнано винуватим за ч.1 ст.173-2 КК України.
Зокрема,як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення від 02.02.2026 року, ОСОБА_1 цього дня  о 09 год. 35 хв. в АДРЕСА_2 вчинив стосовно брата ОСОБА_2  домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме: ображав нецензурною лайкою та дав ляпаса по обличчю, чим завдав шкоди психічному здоров`ю та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.
Згідно термінового заборонного припису,на який посилався суд, ОСОБА_1 заборонено контактувати із братом до 12.02.2026 року. 
Форма оцінки ризиків,на яку також зіслався суд, має інформаційний характер і не є доказом фактичного вчинення конкретного адміністративного правопорушення у визначений час і за визначених обставин.
Постанова від 04.09.2025 року свідчить,що ОСОБА_1 був визнаний винуватим за ч.1 ст.173-2 КК України.
На інші докази в обгрунтування своїх висновків суд не посилався. 

На підставі зазначених вище доказів суд дійшов висновку,що винуватість ОСОБА_1 у застосуванні фізичного насильства 02.02.2026 року відносно брата, ОСОБА_2 , не доведена.

Натомість виснував,що ті ж самі докази є достатніми для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за психологічне насильство,чим заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілого,хоча ані у терміновому заборонному приписі,ані у постанові від 04.09.2026 року не міститься тих даних,які би доводили застосування 02.02.2026 року психологічного насильства як форми домашнього насильства,та спростовували би факт насильства фізичного.
Отже,суд допустив істотні суперечності у своїх висновках,і це вплинуло на законність і обгрунтованість постанови. 

Належить також врахувати,що відповідно до ст.283 КУпАП,постанова суду повинна містити,зокрема,опис обставин,встановлених під час розгляду справи.
У цьому провадженні суд за наслідками судового розгляду дійшов висновку про недоведеність застосування фізичного насильства у формі ляпаса,разом із тим,формулюючи у постанові суть(фабулу) правопорушення,вказав,що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру,тобто і в цій частині судове рішення містить істотні суперечності.

Під час судового розгляду районний суд безпосередньо заслухав пояснення ОСОБА_1 ,який не визнав вину і заперечував вчинення будь-яких протиправних дій щодо брата 02.02.2026 року у АДРЕСА_2 . Також опитав свідка ОСОБА_2 ,яка підтвердила пояснення ОСОБА_1 .
Разом із тим,суд,визнаючи ОСОБА_1 винуватим,не надав таким поясненням як доказам жодної оцінки та не зазначив,з яких підстав не бере їх до уваги.
Потерпілий у судове засідання не з`явився,на його пояснення суд у постанові не посилався. 
До апеляційного суду потерпілий також не з`явився.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив,що 02.02.2026 року перебували у приміщенні суду і він не вчиняв щодо брата жодних протиправних дій.Вважає,що ОСОБА_3 системно обмовляє його через наявний між ними спір щодо майна.Також пояснив,що з 25.02.2022 по травень 2025 року брав безпосередню участь у захисті Батьківщини,є учасником бойових дій та внаслідок цього-особою з інвалідністю 3 групи. 

Враховуючи викладені вище обставини у їх сукупності,апеляційний суд вважає,що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ст.173-2 ч.3 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом.
Усі сумніви згідно ст.62 Конституції України суд зобов`язаний тлумачити на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Належить врахувати також наступне.
За усталеною практики, ЄСПЛ поширює передбачені Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини стандарти та процедурні гарантії, встановлені для кримінальних проваджень, також на провадження у справах про адміністративні правопорушення, вважаючи їх кримінальними провадженнями по суті і за змістом.
Згідно ч.1 ст.256 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, складається за встановленою формою і повинен містити дані про місце, час вчинення, суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.
Питання наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, за ознаками якого складений протокол про адміністративне правопорушення, у діях конкретної особи суд вирішує в межах протоколу, складеного відносно цієї особи, перевіряючи відповідність обставин, викладених у протоколі, фактичним обставинам провадження.
Суть правопорушення,викладена у протоколі та постанові суду, повинна точно відповідати тим ознакам об`єктивної сторони правопорушення,за яке складений протокол та особа судом притягнута до відповідальності.

Разом із тим,у цій справі протокол як акт адміністративного обвинувачення,не містить викладу обставин,які би давали підстави для кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.3 ст.173-2 КУпАП як вчинених повторно.
У постанові суд,в межах протоколу,сформулював суть правопорушення,фактично передбаченого диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП,натомість визнав ОСОБА_1 винуватим за ч.3 ст.173-2 КУпАП,що суперечить закону.
Такі обставини вже не впливають на висновки апеляційного суду,оскільки не доведена власне подія правопорушення,разом із тим і з цих підстав судове рішення також не відповідає вимогам КУпАП. 

Отже,апеляційну скаргу необхідно задовольнити, постанову суду скасувати та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст.247,294 КУпАП, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 квітня 2026 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 квітня 2026 року щодо ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-2 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького
апеляційного суду О.О. Дембіцька