Справа № 509/4983/25
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого-судді Козирського Є.С.,
секретаря Лепешенкової В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Губської Х.Ю. та про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 травня 2026 року Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя – задоволено. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна – задоволено. 
Вирішено в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на: -1/2 частини садового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: 5123755800:01:002:3722, загальною площею: 90,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3189086151100. -1/2 частини земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5123755800:01:002:3722, загальною площею: 0,0149 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2029655551237. -автомобіль KIA SPORTAGE 2011 року випуску, колір білий, ДНЗ НОМЕР_2 , VIN номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 .
В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на: -1/2 частини садового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: 5123755800:01:002:3722, загальною площею: 90,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3189086151100. -1/2 частини земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5123755800:01:002:3722, загальною площею: 0,0149 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2029655551237. -автомобіль HYUNDAI I20 2013 року випуску, колір чорний, ДНЗ НОМЕР_5 , VIN номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 . Виплатити ОСОБА_2 з депозитного рахунку ТУ ДСА в Одеській області грошові кошти в сумі 127 131,00 грн (сто двадцять сім тисяч сто тридцять одну) гривню 00 копійок, в якості компенсації 1/2 частки різниці дійсної вартості автомобілю KIA SPORTAGE 2011 року випуску вартості, внесені на депозитний рахунок ОСОБА_1 згідно квитанції №ПН148 від 02.03.2026.

28 травня 2026 року представник ОСОБА_1 , адвокат Губська Х.Ю. звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в даній справі, у якій посилається на те, що позивач під час розгляду справи поніс витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн., докази на підтвердження яких було подано разом з позовною заявою та решта після ухвалення рішення, а тому вважає, що виникла необхідність у вирішенні питання про судові витрати, а саме щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн.
Від представника відповідача клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не надходило.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заява представника ОСОБА_1 , адвоката Губської Х.Ю. про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із ст. 270 ЦПК України - суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» - додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК (1618-15); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.
Порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав - суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.
Суд наголошує, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі ( стаття 263 ЦПК України). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.
Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Рішення суду повинно бути повним, тобто повинно вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов`язані із розглядом спору. Способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення. 
Згідно з уже розробленими теоретичними підходами, зробленими на основі аналізу прецедентної практики ЄСПЛ, існують такі критерії мотивованості судового рішення: 1) у рішенні вмотивовано питання факту та права, проте обсяг умотивування може відрізнятися залежно від характеру рішення та обставин справи; 2) у рішенні містяться відповіді на головні аргументи сторін; 3) у рішенні чітко та доступно зазначені доводи і мотиви, на підставі яких обґрунтовано позицію суду, що дає змогу стороні правильно аргументувати апеляційну або касаційну скаргу; 4) рішення є підтвердженням того, що сторони були почуті судом; 5) рішення є результатом неупередженого вивчення судом зауважень, доводів та доказів, що представлені сторонами; 6) у рішенні обґрунтовано дії суду щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Низка рішень ЄСПЛ містить та розвиває такий підхід до обґрунтованості судових рішень, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).
Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
У справі «Горнсбі проти Греції», Суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Крім того, невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 за отриманням професійної правничої допомоги звертався до Адвокатського Об?єднання «Губський та партнери». В позові було визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи: витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн.
Так, на підтвердження факту надання і отримання професійної правничої допомоги заявником подано до суду засвідчену копію Договору про надання правничої допомоги №996 від 25.06.2025, засвідчену копію Додаткової угоди №1 від 04.09.2025, засвідчену копію рахунку №189 від 04.09.2025 та копії платіжних інструкцій №1С1Т-2В80-0ТМ1-9А12 від 05.09.2025, №862658402 від 10.12.2025, №880516236 від 12.01.2026, №909639980 від 05.03.2026, №932545509 від 15.04.2026, №956863432 від 27.05.2026.
Додатковою угодою №1 від 04.09.2025 сторони погодили, що гонорар Адвокатського Об`єднання за надання правової допомоги Клієнту по справі в суді першої інстанції за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визначається у фіксованому розмірі та складає 30 000 (тридцять тисяч) гривень. В підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу на вказану суму надано детальний опис робіт (послуг) від 28.05.2026.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України).
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р. «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При тому, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).
Суд, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що заявлена представником позивача адвокатом Губською Х.Ю. сума в розмірі 30 000,00грн. є надмірною та неспівмірною з реальним обсягом наданої йому професійної правничої допомоги в суді, витраченим часом на надання таких послуг, критерію реальності таких витрат.
За таких обставин, оскільки судом встановлено, що заявлений ОСОБА_1 розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним зі складністю справи і обсягом наданих адвокатом послуг, суд вважає, що розмір реальних витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 15 000,00 грн., а тому приходить до висновку про часткове задоволення поданої заяви.
Щодо розподілу сплаченого сторонами судового збору.
При поданні позовної заяви ОСОБА_1 , сплачено судовий збір в розмірі 12 112 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №ХЕ5Р-63ВМ-В986-ЕК5М від 04.09.2025.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 травня 2026 року Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя – задоволено. 
При поданні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , сплачено судовий збір в розмірі 7792 грн. 39 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №65D732B092664AB89C7E6C94BC68F913 від 22.01.2026.
Відповідач за зустрічною позовною заявою до початку розгляду справи по суті визнав позов. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 травня 2026 року Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна – задоволено. 
Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_2 з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору за подання зустрічної позовної заяви в розмірі 3896 грн. 19 коп.
Відповідно до ч.1, ч.2, ч. 10 ст. 141 ЦПК України - Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.  Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:  1) у разі задоволення позову - на відповідача;  2) у разі відмови в позові - на позивача;  3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З наведених підстав суд приходить до висновку, що на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню з ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в розмірі 4319 грн. 61 коп. (12112,00 – 7792,39 = 4319,61).
Керуючись ст.ст. 141, 246, 259, 263-265, 268- 270,273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Губської Х.Ю., про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 4319 грн. 61 коп. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 15 000 грн.
Повернути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) з Державного бюджету України 50% сплаченого судового збору у сумі 3896 грн. 19 коп., згідно з квитанцією АТ «УКРСИББАНК» №65D732B092664AB89C7E6C94BC68F913 від 22.01.2026 на рахунок UA078999980313181206000015704, отримувач: ГУК в Од.обл./смт. Овідіополь/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37607526, код банку отримувача (МФО): 899998, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), код класифікації доходів бюджету: 22030101.
В іншій частині вимог – відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

  Суддя:	  	Є.  С.  Козирський