ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/1007/24 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Вівдиченко Т.Р.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Глевахівської селищної ради до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,
В С Т А Н О В И В:
У січні 2024 року до Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Глевахівської селищного ради до Головного управління ДПС у Київській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0025485704 від 9 червня 2020 року, винесене Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі акту камеральної перевірки №401/10-36-57-04/33018727 від 23 березня 2020 року по нарахуванню штрафних санкцій Комунальному житлово-експлуатаційному підприємству Глевахівської селищної ради у розмірі 33 128, 97 грн.
Свої вимоги позивач мотивує безпідставністю оскаржуваного рішення з огляду на відсутність правових підстав для його прийняття, наполягає на порушенні відповідачем порядку прийняття такого рішення.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Суд дійшов висновку, що відповідачем не було надано суду доказів того, що примірники акту надсилався на адресу позивача (як засобами поштового зв`язку, так і в електронний спосіб), чим би було дотримано право позивача на подання заперечень на такий акт перевірки та, відповідно, надавало б відповідачу визначене статтею 86 ПК України право на прийняття відповідного податкового повідомлення-рішення.
Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 у справі №320/1007/24; прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити; здійснити розгляд апеляційної скарги за участю представників ГУ ДПС у Київській області; повідомити про час та дату судового засідання.
Скарга мотивована тим, що реєстрація податкової накладної з урахуванням граничних строків це обов`язок платника, а у разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з Кодексом - платник ПДВ має сплатити штраф у відсотках від суми ПДВ, розмір якого залежить від періоду прострочення реєстрації.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2026 року та від 12 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу.
Щодо клопотання апелянта про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.
Частинами 2 та 3 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
У той же час, згідно частин 1-3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини 4 статті 12, частини 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
У той же час, спірні правовідносини не відносяться до категорії справ, передбачених частиною 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.
Як вбачається з поданого клопотання, в такому не наведено жодних доводів, які б свідчили про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають проведення судового засідання або посилань на обставини, які можливо встановити лише у такий спосіб.
Дослідивши клопотання апелянта, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, тощо, колегія суддів дійшла висновку, що характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають її розгляду в порядку загального позовного провадження, а тому у задоволенні зазначеного клопотання необхідно відмовити.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до фактичних обставин справи, у березні 2020 року ГУ ДПС у Київській області проведено камеральну перевірку Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Глевахівської селищної ради за результатами якої складений Акт №401/10-36¬57-04/33018727 від 23.03.2020 року. 
В межах проведеної камеральної перевірки 23.03.2020 податковим органом здійснено перевірку даних, задекларованих у податковій звітності, своєчасності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН). 
Відповідачем встановлені порушення з боку позивача, як платника податків, вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, зокрема в частині несвоєчасної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за період листопад-грудень 2019 року.
19 травня 2020 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №002548704 від 19.05.2020 на підставі вище зазначеного акта. 
Відповідно до змісту такого рішення, позивачу нараховані штрафні санкції у розмірі 33 128, 97 грн за затримку реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування до податкових накладних.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України у апеляційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 21 лютого 2020 року (справа № 826/17123/18) сформулювала правовий висновок, згідно з яким у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.
У постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала наступний правовий висновок: «У разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки».
Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18 зазначив, що при оскарженні податкового повідомлення-рішення платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність такого рішення. Таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу. Якщо ж суд визнає, що встановлені обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення,- рішення, необхідність перевірки суті конкретного порушення як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання - відсутня.
У постанові від 19 січня 2025 року у справі №160/8721/23 Верховний Суд зазначив, що дії контролюючого органу, а саме - невиконання вимог норм ПК України щодо процедури проведення перевірки та її призначення, є самостійною підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень прийнятих за її наслідками. Суд повторно звернув увагу, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду (постанови судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справах № 826/17123/18, № 816/228/17), таким обставинам (щодо процедури призначення перевірки) суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, і лише у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства (в контексті спірних правовідносин - правомірність застосування пониженої ставки податку при виплаті дивідендів).
Відповідно до вимог п. 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків
Відповідно до розділу ІІІ Наказу Міністерства Фінансів України від 28.12.2015 № 1204 «Про затвердження Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків регламентовано процедуру надіслання (вручення) контролюючим органом податкових повідомлень-рішень платникам податків» структурний підрозділ контролюючого органу, який склав податкове повідомлення- рішення відповідно до Кодексу, роздруковує його у двох примірниках (податкові повідомлення- рішення за формами «Ф» та «МПЗФ» - в одному примірнику) та після погодження з підрозділами правової роботи передає на підпис керівнику (виконувачу його обов`язків, його заступнику або уповноваженій особі) контролюючого органу.
При складанні у передбачених Кодексом випадках податкових повідомлень-рішень в електронній формі необхідно дотримуватись вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».
Після підписання податкове повідомлення-рішення (крім податкових повідомлень-рішень за формами «Ф» та «МПЗФ») не пізніше наступного робочого дня надсилається (вручається) платнику податків. Податкові повідомлення-рішення за формами «Ф» та «МПЗФ» надсилається (вручається) платнику податків у терміни, встановлені Кодексом для податків на майно фізичних осіб. Податкове повідомлення-рішення за формою «МПЗФ» надсилається (вручається) платнику податків у терміни, встановлені Кодексом для визначення контролюючим органом загального мінімального податкового зобов`язання фізичним особам - власникам, орендарям, користувачам на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь.
Податкове повідомлення-рішення вважається належним чином надісланим (врученим) платнику податків, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу.
Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Наведені положення податкового законодавства України визначають механізм надсилання та вручення податковим органом документів, складених за результатами заходів державного контролю. Зокрема, такі документи є належно врученими, якщо вони надіслані безпосередньо за адресою фактичного місцезнаходженням чи податковою адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи особисто вручені платнику податків (його представнику).
Отже, за контролюючим органом закріплюється обов`язок щодо належного вручення документів, що винесені на підставі проведеної перевірки платника податків.
Як вбачається з матеріалів справи, акт перевірки та оскаржуване податкове повідомлення-рішення отримано представником позивача лише у липні 2023 року.
Відповідачем не надано доказів того, що примірник акту надсилався на адресу позивача (як засобами поштового зв`язку, так і в електронний спосіб), чим було дотримано право позивача на подання заперечень на такий акт перевірки та, відповідно, надавало б відповідачу визначене статтею 86 ПК України право на прийняття відповідного податкового повідомлення-рішення.
Стаття 86 ПК України врегульовує питання оформлення результатів перевірок.
Так, пунктом 86.7 статті 86 ПК України передбачає, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).
Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.
Відповідно до підпункту 86.7.1 пункту 86.7 статті 86 ПК України акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному цим пунктом порядку (далі - матеріали перевірки), розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок (далі - комісія з питань розгляду заперечень), яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу. Склад комісії та порядок її роботи затверджуються наказом керівника контролюючого органу.
Розгляд матеріалів перевірки здійснюється комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень відповідно до цього пункту (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях, додаткових документах та поясненнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Враховуючи встановлені вище порушення порядку проведення перевірки Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Глевахівської селищного ради, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що такі порушення вимог ПК України об`єктивно вплинули на правильність висновків контролюючого органу за результатами фактичної перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки оскаржуваного рішення, оскільки у даному випадку відповідачем фактично було позбавлено позивача права надання заперечень на акт перевірки, що безпосередньо могло б вплинути на обставини прийняття оскаржуваного рішення.
В частині доводів апелянта про те, що ухвала Київського окружного адміністративного суду від 9 серпня 2024 року у справі № 320/1007/24 на його адресу не надходила, судова колегія враховує наявність у матеріалах справи доказів доставки адміністративного позову та відповідної ухвали до електронного кабінету відповідача, що підтверджується довідкою Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року (а.с.125).
Ухвала про відкриття провадження у справі № 320/1007/24 від 9 серпня 2024 року внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень та оприлюднена для загального доступу 15 серпня 2024 року.
Перевіркою відомостей підсистеми «Електронний Суд» встановлено наявність картки руху документу, згідно якої апелянт отримав ухвалу про відкриття провадження у справі №320/1007/24 від 9 серпня 2024 року - 6 вересня 2024 року о 19:08 год. шляхом доставки до свого кабінету; 6 вересня 2024 року о 19:10 год. шляхом доставки до електронної скриньки.
Скановані матеріали адміністративного позову у кількості 78 сторінок доставлено до електронного кабінету апелянта 6 вересня 2024 року о 19:08 год.; 6 вересня 2024 року о 19:10 год. доставлено до електронної скриньки, файлом реєстраційна картка документу для направлення в кабінет ЕС. 
Таким чином, підлягають відхиленню висновки апелянта про те, що справу розглянуто адміністративним судом за відсутності учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, та про те, що суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.
Суд також враховує, що надана апелянтом карта руху документу щодо ухвали про відкриття провадження у справі № 320/1007/24 від 9 серпня 2024 року не відповідає змісту відомостей підсистеми «Електронний Суд», не містить дати друкування та особи, відповідальної за її виготовлення.
Щодо дати прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення судова колегія враховує допущення судом першої інстанції процесуальної описки у даті його винесення (19.05.2020 (а.с.15)).
Колегія суддів також зауважує, що наведені процесуальні питання підлягають вирішенню судом за клопотанням сторін або за власною ініціативою.
Щодо долучення відповідачем доказів на стадії апеляційного оскарження, судова колегія враховує таке.
Відповідно до частини 4 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Однак, апелянтом не повідомлено поважних причин, що унеможливили подання означених доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Покликання апелянта щодо отримання ухвали суду про відкриття провадження спростовані вище. 
Згідно приписів статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до ч. 1,4 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
За таких обставин, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на вищезазначені документи.
Побічно, суд також врахував неможливість встановлення змісту поштових відправлень, що адресовані позивачу, наявність виправлень у даті їх подання та відсутності ідентифікуючих даних особи, що їх отримала. 
З огляду на наведене колегія суддів відхиляє за безпідставністю доводи апелянта щодо пропуску строку звернення до суду, оскільки належних доказів отримання позивачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №0025485704 до липня 2023 року матеріали справи не містять.
В частині покликань апелянта на Закон України від 12 січня 2023 року №2876-ІХ «Про внесення змін до розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України колегія суддів акцентує увагу, що спірне податкове повідомлення-рішення №0025485704 винесено у травні 2020 року та не охоплюється наведеним нормативним регулюванням. 
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року у справі № 320/1007/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

Т.Р. Вівдиченко