СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Харків Справа № 905/55/24 (905/1278/25) 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Демідової П.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В., при секретарі судового засідання Курило Є.П., розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (вх.861Д) на рішення Господарського суду Донецької області від 17.03.2026 у справі № 905/55/24 (905/1278/25) 

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго", Донецька обл, м.Курахове,
до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", м.Київ,
про стягнення 38 949 128,66 грн,
в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго", Донецька обл, м.Курахове,

Представники сторін згідно з протоколом судового засідання

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Донецької області перебуває справа №905/55/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго", на стадії ліквідаційної процедури, повноваження ліквідатора виконує арбітражний керуючий Паркулаб В.Г. 
ТОВ "ДТЕК Східенерго" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до ПРАТ НЕК "УКРЕНЕРГО" про стягнення 38 949 128,66 грн., з яких: 35 061 648,01грн - інфляційні втрати за порушення виконання основного зобов`язання період з 16.11.2021 та з 21.01.2022 по день підписання між сторонами актів зарахування зустрічних однорідних вимог; 3 885 217,36грн - 3% річних за період з 16.11.2021 та з 21.01.2022 по день підписання між сторонами актів зарахування зустрічних однорідних вимог; 2 263,29грн за прострочення виконання рішення суду у справі №910/18613/21, як грошового зобов`язання.
Господарський суд Донецької області (суддя Е.В. Зекунов) рішенням від 17.03.2026 (повний текст судового рішення складено та підписано 26.03.2026) позов задовольнив частково;
стягнув з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго": 35 061 648,01 грн інфляційних втрат за порушення виконання основного зобов`язання період з 16.11.2021 та з 21.01.2022 по день підписання між сторонами актів зарахування зустрічних однорідних вимог; 3 885 217,36 грн 3% річних за період з 16.11.2021 та з 21.01.2022 по день підписання між сторонами актів зарахування зустрічних однорідних вимог; 2 262,74 грн за прострочення виконання рішення суду у справі №910/18613/21, як грошового зобов`язання; стягнув з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" судовий збір у розмірі 467 389,53 грн; у задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" у розмірі 0,55 грн відмовив.
Мотивуючи ухвалене рішення суд першої інстанції зазначив, що в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України, преюдиційні обставини встановлені у справі №910/18613/21 є обов`язковими для суду, який розглядає справу №905/1278/25, та у відповідача зберігається обов`язок сплатити нарахування в порядку ст. 625 ЦК України з 16.11.2021 та з 21.01.2022 (з урахуванням того, що 3% річних та інфляційні витрати були нараховані в межах справи №910/18613/21 по 15.11.2021 та по 20.01.2022) по день підписання між сторонами актів зарахування зустрічних однорідних вимог щодо тих сум боргу, які цими актами були припинені, крім того, враховуючи, що вказане рішення виконано лише частково, відповідачем допущено прострочення його виконання, у зв`язку з чим наявні правові підстави для стягнення відповідних нарахувань. Суд зауважив, що порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про врегулювання небалансів електричної енергії №0425-04013 від 27.05.2019 в частині оплати відповідачем купленої у позивача балансуючої електричної енергії у період з серпня 2020 року по березень 2021 року (включно) встановлено рішенням господарського суду та не потребує доведення позивачем, згідно положень ч.4 ст.75 ГПК України. Суд зазначив, що розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат, які подані позивачем, є арифметично правильними, здійсненими відповідно до вимог чинного законодавства, обґрунтованими за своїм змістом та підтвердженими належними і допустимими доказами, наявними у матеріалах справи. Водночас, перевіряючи розрахунок 3 % річних, нарахованих за прострочення виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/18613/21 як грошового зобов`язання, суд встановив наявність арифметичної похибки та з урахуванням наведених у розрахунку даних, а також застосування формули, визначеної статтею 625 ЦК України, встановив, що правильний розмір 3 % річних за відповідний період прострочення становить 2 262,74 грн. Відхиляючи доводи скаржника в частині того, що сплата позивачу вартості балансуючої електричної енергії здійснюється виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідно до Правил ринку та за наявності коштів, що надійшли від учасників балансуючого ринку, на такому рахунку, суд першої інстанції, враховуючи правову позицію Верховного суду, викладену у постановах від 08.06.2022 у справі №910/6636/21, від 09.03.2023 у справі № 910/18613/21, від 16.10.2020 у справі № 903/918/19, від 02.03.2023 у справі №910/18611/21 та від 03.02.2023 у справі №910/9374/21 зауважив, що: зміст статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії", положення пункту 83 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії"; частини п`ятої статті 33 Закону України "Про ринок електричної енергії", підпунктів 15, 43 пункту 2.3, абз. 12 пункту 1.4 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 09.11.2017 № 1388 не містять імперативної заборони щодо розрахунку відповідача з постачальником електричної енергії (позивачем) тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання; ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не може бути відкладальною обставиною для невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за договором; наявність рахунку із спеціальним режимом використання не виключає застосування до споживача пені за прострочення в оплаті отриманої електричної енергії, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 Цивільного кодексу України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.
Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго", не погоджуючись з вказаним рішенням, звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; наявність невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норми матеріального права, просить рішення Господарського суду Донецької області від 17.03.2026 у справі № 905/55/24 (905/1278/25) скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу заявник зазначає, що аналіз статті 75 Закону № 2019-VIII, яка є спеціальною нормою, що регулює порядок розрахунків на ринку електричної енергії, свідчить, що сторона відповідальна за баланс, яким є позивач, має право вимагати від оператора системи передачі (відповідача) оплату за балансуючу електричну енергію виключно в межах коштів, перерахованих оператору системи передачі. Заявник наголошує, що Законом 2019-VIII встановлено спеціальний алгоритм розрахунків між ОСП та СВБ, який передбачає: наявність в ОСП поточного рахунку із спеціальним режимом використання виключно з якого здійснюються розрахунки за послуги з ППБ/СВБ; розрахунки за послуги з ППБ/СВБ здійснюються в межах наявних на рахунку коштів, що надійшли від учасників ринку балансування. При цьому, умовою проведення таких розрахунків є наявність коштів на рахунку із спеціальним режимом використання, що надійшли від учасників балансуючого ринку. Скаржник зауважує, що оскільки в діях ОСП відсутня така складова як вина, він не може нести відповідальності у вигляді застосування фінансових санкцій, відсутність можливості здійснити оплату у певний момент зумовлена об`єктивними регуляторними обмеженнями, а не недобросовісною поведінкою та ним вживалися усі залежні від нього заходи для виконання зобов`язання, що виключає наявність вини у розумінні статті 614 ЦК України. Заявник зазначає, що хоча в процесі розгляду справи № 910/18613/21 встановлено наявність заборгованості за Договором, проте також і встановлено обставини її відсутності та позивачем не доведено обставин наявності заборгованості на яку здійснює подальше нарахування санкцій саме за заявленими актами, крім того, позивач помилково виходить з того, що прострочення виконання грошового зобов`язання за актами коригування виникає автоматично з наступного дня після їх підписання. Скаржник наголошує, що посилання позивача на преюдиційність рішення суду у справі № 910/18613/21 є необґрунтованим, в частині обставин, пов`язаних з подальшим виконанням зобов`язання, черговістю платежів, впливом поточного рахунку із спеціальним режимом використання та правовими наслідками часткової або повної оплати у період з 16.11.2021 та з 21.01.2022 по день підписання між сторонами актів зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки вони не були та не могли бути предметом судового дослідження. Заявник зазначає, що розрахунок позивача не враховує часткові та поетапні оплати; не містить належного обґрунтування щодо бази нарахування після кожного платежу; фактично зводиться до механічного використання калькулятора без аналізу правових наслідків кожної окремої операції, у зв`язку з чим не відповідає вимогам статей 74- 76 ГПК України щодо доказування та не може бути покладений в основу судового рішення. Також, скаржник зауважує, що нарахування 3 % річних, інфляційних втрат, пені та інших платежів на вже присуджені судом суми (проценти, інфляційні, судовий збір) є неправомірним, оскільки фактично становить «проценти на проценти», що на його думку, суперечить ст.625 ЦК України та усталеній практиці Верховного Суду, відповідно до якої нарахування можливе виключно на суму основного боргу, без урахування штрафних санкцій і судових витрат. Крім того, заявник наголошує, що відмова суду першої інстанції у задоволенні заяви про відвід є необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам процесуального закону та стандартам справедливого суду, і підлягає скасуванню, а заява про відвід задоволенню, з огляду на те, що суд першої інстанції, відмовляючи ухвалами від 12.02.2026 та від 16.02.2026 у задоволенні заяви про відвід судді Зекунова Е.В., фактично: не врахував об`єктивний критерій безсторонності; звів оцінку лише до відсутності прямих доказів упередженості; проігнорував практику ЄСПЛ щодо достатності «обґрунтованого сумніву». Також, скаржник зазначає про порушення права на участь у судовому засіданні, посилаючись на те, що суд першої інстанції, всупереч вимогам процесуального закону, безпідставно не відклав розгляд справи в умовах наявності технічних збоїв в роботі підсистеми відеоконференцзв`язку, про що офіційно повідомлено ДП «Інформаційні судові системи», що унеможливило участь представника в засіданні, та розглянув її за відсутності представника НЕК «Укренерго».
20.05.2026 від позивача через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу від 19.05.2026, в якому він вважає апеляційну скаргу НЕК "УКРЕНЕРГО" такою, що не може бути задоволена апеляційним судом, а оскаржуване рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін, з огляду на те, що: у справі №910/18613/21 суди досліджували правомірність нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за період лише по 15.11.2021 включно, у зв`язку з чим позивач і здійснив розрахунок суми позовних вимог у цій справі за період з 16.11.2021 та з 21.01.2022 по день підписання між сторонами актів зарахування зустрічних однорідних вимог; позиція позивача у даному спорі основується виключно на фактично стягнутій сумі боргу у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим твердження відповідача про невірно визначену базу нарахування сум заборгованості з 16.11.2021 та з 21.01.2022 по день підписання між сторонами актів зарахування зустрічних однорідних вимог є безпідставним та не спростовується ні власним розрахунком відповідача, ані жодним доказом; до відзиву на позов відповідач не додав жодного доказу, який би підтверджував вчинення будь-яких дій, які були направленні на належне виконання своїх зобов`язань у спірних правовідносинах, як передбачено ч. 2 ст. 614 ЦК України; заявлені нарахування покликані відшкодувати йому втрати від знецінення коштів та користування ними відповідачем, а також не є фінансовими санкціями, у зв`язку з чим нараховуються незалежно від вини боржника. Позивач зауважує, що заявлений відвід поданий із пропуском процесуального строку, крім того НЕК "УКРЕНЕРГО" будучи учасником справи №910/11060/24 в якості відповідача, в умовах подання позивачем у наведеному спорі звіту про надання послуг №4 від 16.01.2025 (сканкопію якого автор відводу в цій справі додає до своєї заяви), в якому фігурує адвокат Зекунов А.Е, щонайменше ще рік тому був обізнаний, що вказаний адвокат надавав правову допомогу у наведеній справі, що, на його думку, свідчить про відсутність виняткових обставин, які передбачені ст.38 ГПК України для звернення із заяви про відвід після спливу строку. Стосовно ухвалення рішення без участі представника відповідача, позивач наголошує, що судове засідання 17.03.2026 об 11:35 в режимі відеоконференції не відбулося у зв`язку з оголошенням в цей час повітряної тривоги у м. Харкові, що унеможливило перебування складу суду в залі засідань та позивач теж не брав у ньому участь, проте суд першої інстанції не визнавав обов`язковою яку учасників справи та всі учасники справи подали свої заяви по суті спору, а тому донесли до суду свою позицію в повній мірі, що, на його думку, не може свідчити про обмеження прав відповідача.
Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.04.2026 апеляційна скарга (вх.861Д) передана на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Демідова П.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Мартюхіна Н.О.
Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 20.04.2026 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишив без руху, та на виконання вимог вказаної ухвали заявником усунуто недоліки апеляційної скарги.
Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 04.05.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду Донецької області від 17.03.2026 у справі № 905/55/24 (905/1278/25); призначив розгляд апеляційної скарги на "16" червня 2026 о 10:30 годині, у приміщенні суду; встановив учасникам справи термін до 19.05.2026 (включно) подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання та письмові пояснення з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження; витребував у Господарського суду Донецької області матеріали справи № 905/55/24 (905/1278/25).
Копія вказаної ухвали направлена до електронних кабінетів сторін у справі.
Відповідно до ч.1 ст.285 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судові рішення суду апеляційної інстанції вручаються (видаються або надсилаються) в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.
Частиною 6 ст.242 ГПК України, передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. 
Згідно з довідками, сформованими в комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду" копія ухвали суду від 04.05.2026 доставлена до електронних кабінетів сторін 04.05.2026, у зв`язку з чим, враховуючи положення ч.6 ст.242 ГПК України, копія ухвали вважається врученою 04.05.2026. 
Отже, сторони належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження, дату, час та місце розгляду апеляційної скарги заявника.
Від представника Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" через підсистему "Електронний суд" надійшла заява від 05.05.2026 про участь у судових засіданнях у справі № 905/55/24 (905/1278/25) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного підпису, яку суд задовольнив частково ухвалою від 20.05.2026.
12.05.2026 матеріали справи №905/55/24 (905/1278/25) у 2-х томах надійшли до Східного апеляційного господарського суду.
У зв`язку з відпусткою судді Мартюхіної Н.О., яка входить до складу колегії суддів, на підставі розпорядження Керівника апарату суду здійснено повторний автоматизований розподіл та на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.05.2026 апеляційна скарга (вх.861Д) у справі №905/55/24 (905/1278/25) передана на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Демідова П.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В.
03.06.2026 від представника ТОВ "ДТЕК Східенерго" через підсистему "Електронний суд" надійшла заява про проведення судового засідання 16.06.2026 по справі № 905/55/24(905/1278/25) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису за допомогою сервісу https://vkz.court.gov.ua/, яку суд задовольнив ухвалою від 16.06.2026.
15.06.2026 від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи №905/55/24 (905/1278/25).
Представники скаржника в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином.
Представник позивача в судове засідання з`явився, брав участь у засіданні в режимі відеоконференції, заперечував проти задоволення клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги та проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Розглянувши в судовому засідання клопотання Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про відкладення розгляду справи колегія суддів дійша висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.
В поданому клопотанні представник скаржника просить визнати причини неявки адвоката у судове засідання 16.06.2026 поважними та відкласти розгляд справи на іншу дату та час, посилаючись на те, що у зв`язку з призначенням на 16.06.2026 року інших судових справ №910/14315/25 о 10:00, №914/2543/23 о 10:30, №910/15990/23 о 10:45, в яких вона здійснює представництво НЕК «Укренерго» вона не має можливості прибути в судове засідання у даній справі. 
В підтвердження викладеного представником долучено до матеріалів клопотання копії ухвал Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2026 у справі №914/2543/23 та Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2026 у справі №910/15990/23 та від 25.05.2026 у справі №910/14315/25.
Відповідно до ч.1 ст.270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Представник скаржника зазначає в якості поважних причин неявки в судове засідання у справі №905/55/24 (905/1278/25) зайнятість в інших процесах призначених на зазначену дату та час, в підтвердження чого надає копії відповідних ухвал. Разом з тим в умовах того, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в межах даної справи відкрито 04.05.2026 та судове засідання призначено на 16.06.2026 о 10:30год, відповідна ухвала вручена скаржнику та його представнику 04.05.2026, станом на дати постановлення ухвал в інших справах (20.05.2026, 25.05.2026 та 03.06.2026) представник та скаржник були обізнані про розгляд справи №905/55/24 (905/1278/25) у відповідну дату та час, тож мали достатньо часу для забезпечення участі іншого представника у судовому процесі.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі-ЄДР) представляти інтереси Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" уповноважені, окрім керівника ще 12 осіб, при цьому матеріали клопотання не містять доказів в підтвердження неможливості участь у даній справі жодного із представників визначених в ЄДР. 
Колегія суддів враховує, що встановлення пріоритету участі в одних судових засіданнях замість інших належить виключно відповідній юридичній особі, проте враховуючи призначення судового засідання в межах цієї справи раніше за інших, недоведеність неможливості забезпечення у справі іншого представника, зазначені в клопотанні причини неявки не є поважними. 
До того ж, колегія суддів наголошує, що в межах апеляційного провадження не проводиться підготовче засідання, передбачене статтями 177, 182 ГПК України, на яке посилається скаржник в клопотанні, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд справи за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Враховуючи зазначене, беручи до уваги, що неявка представника в судове засідання визнана судом неповажною та обов`язковою не визнавалась, з огляду на належне повідомлення скаржника про розгляд справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги заявника за відсутності представника скаржника. 
Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4).
Переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційним господарським судом враховані обставини, встановлені судом першої інстанції про наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" (постачальник послуг балансування/ППБ) є виробником електричної енергії на підставі ліцензії, виданої згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.05.2019 № 818.
Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" є оператором системи передачі (ОСП), на якого, зокрема, покладені функції адміністратора розрахунків (АР).
У повідомленні від 27.05.2019 за вих. № 01/18996 Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (яке у подальшому змінило найменування на Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго") поставило до відома ТОВ "ДТЕК Східенерго" про приєднання останнього (акцептування пропозиції) до умов договору про участь у балансуючому ринку та долучення до реєстру постачальників послуг з балансування (ідентифікатор договору - № 0425-04013, дата акцептування - 27.05.2019).
Згідно з пунктом 1.1 типового договору про участь у балансуючому ринку (далі - договір) останній є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому.
Відповідно до пункту 1.2 договору за цим договором ППБ зобов`язується надавати балансуючу електричну енергію на завантаження або розвантаження для здійснення ОСП балансування об`єднаної енергетичної системи України. ОСП зобов`язується продавати балансуючу електричну енергію ППБ або купувати балансуючу електричну енергію у ППБ та отримувати оплату за продану ППБ балансуючу електричну енергію або сплачувати кошти за куплену балансуючу електричну енергію у ППБ відповідно до умов цього договору та Правил ринку.
За умовами пункту 2.1 цього договору її загальна вартість складається із суми всіх платежів, здійснених ОСП на користь ППБ та ППБ на користь ОСП протягом дії цього договору за придбані і продані обсяги електричної енергії на балансуючому ринку відповідно до умов цього договору.
За підсумками місяця визначається індикативна величина - середньозважена ціна небалансів електричної енергії за розрахунковий місяць, яка розраховується шляхом ділення загальної вартості балансуючої електричної енергії на загальний обсяг балансуючої електричної енергії.
Пунктом 2.2 договору визначено, що розрахунок ціни купівлі-продажу електричної енергії визначається відповідно до Правил ринку.
Умовами пункту 4.1 договору передбачено, що виставлення рахунків та здійснення платежів здійснюється відповідно до процедур та графіків, визначених у Правилах ринку.
За підсумками місяця ППБ складає та направляє ОСП у паперовому та/або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладанням КЕП) два примірники підписаного зі своєї сторони акту приймання-передачі наданих послуг балансування, який ОСП розглядає та у разі відсутності зауважень підписує протягом трьох робочих днів з моменту його отримання від ОСП або направляє мотивовану відмову від його підписання із зазначенням недоліків, що мають бути усунені (пункт 4.2 договору).
Відповідно до пункту 4.3 означеного правочину ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППБ протягом 7 робочих днів після підписання сторонами акта або з дати направлення його ППБ на адресу ОСП (у випадку непідписання та/або ненаправлення акта, та/або мотивованих зауважень до нього у п`ятиденний строк) за умови реєстрації ППБ податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України шляхом перерахування на поточний рахунок ППБ грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих послуг з балансування.
Згідно з пунктом 4.4 договору у випадку порушення строків розрахунків відповідно до Правил ринку та/або цього договору ППБ має право нарахувати пеню в розмірі 0,1 % від суми прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на день прострочення) за кожен день такого прострочення у порядку, передбаченому Господарським кодексом України.
Пунктом 5.4 договору на ОСП покладено обов`язок здійснювати вчасно та в повному обсязі оплату проданої ППБ балансуючої електричної енергії на умовах, визначених Правилами ринку та цим договором.
Водночас пунктом 7.1 договору встановлено, що у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,01 % за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Цей договір набирає чинності з моменту акцептування ОСП заяви-приєднання ПДП, про що ОСП повідомляє ПДП, і є чинним до 31 грудня поточного року включно, у якому була надана заява-приєднання. Якщо жодна зі сторін не звернулася до іншої сторони не менше ніж за 1 місяць до закінчення терміну дії цього договору з ініціативою щодо його розірвання, то цей договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах (пункти 9.1, 9.2 договору).
На виконання умов договору між уповноваженими представниками сторін було підписано та скріплено їх печатками відповідні акти купівлі-продажу балансуючої електричної енергії від 30.04.2021 №БР/21/04-№ 0425, від 31.05.2021 №БР/21/05-№ 0425, від 30.06.2021 №БР/21/06-№ 0425, від 31.07.2021 № БР/21/07-№ 0425 (з урахуванням протоколу розбіжностей від 31.07.2021 № 07/1, підписаним позивачем), від 31.08.2021 №БР/21/08-№ 0425, від 30.09.2021 №БР/21/09-№ 0425, від 31.10.2021 №БР/21/10-№ 0425, від 30.11.2021 №БР/21/11-№ 0425, від 31.12.2021 №БР/21/12-№ 0425 та від 31.01.2022 №БР/22/01-№ 0425, за якими ППБ поставив, а ОСП отримав балансуючу електричну енергію вартістю відповідно 26 723 451,68 грн, 19 511 712,58 грн, 44 782 278,61 грн, 43 889 692,24 грн, 59 734 307,22 грн, 47 983 823,87 грн, 157 132 589,60 грн, 56 454 245,30 грн, 69 567 923,98 грн та 102 532 750,96 грн.
Після звернення ТОВ "ДТЕК Східенерго" до суду з даним позовом ПрАТ "НАК "Укренерго" у добровільному порядку перерахувало на користь позивача частину суми заявленого до стягнення основного боргу. Розмір цієї суми становить 145 298 888,89 грн. Крім того, частина спірних грошових зобов`язань відповідача перед позивачем по сплаті вартості балансуючої електричної енергії за договором у сумі 36 621 346,50 грн була припинена 21.07.2022 шляхом зарахування сторонами зустрічних однорідних вимог на підставі статті 601 Цивільного кодексу України.
Господарський суд міста Києва рішенням від 26.07.2022 у справі №910/18613/21 позовні вимоги позивача до відповідача задовольнив частково; стягнув з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" 198 145 706,57 грн - основного боргу, 1 604 197,59 грн - пені, 1 318 518,56 грн - 3% річних, 1 283 454,08 грн - інфляційних втрат; у задоволенні решти позовних вимог відмовив; провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 181 920 235,39 грн - основного боргу закрив, у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Північний апеляційний господарський суд постановою від 01.11.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 у справі №910/18613/21 залишив без змін.
Верховний Суд постановою від 09.03.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2022 у справі №910/18613/21 залишив без змін.
З матеріалів справи вбачається, що частина заборгованості відповідача у вигляді основного боргу за вказаний період була припинена під час розгляду судом вказаного спору шляхом підписання між сторонами актів зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з Договором від 27.05.2019 №0425-04013: 1)Акт від 30.04.2022 - 5 732 490,77 грн (№БР/21/04-0425 від 30.04.2021) (Додаток до позову №25); 2)Акт від 30.04.2022 - 1 476 360,70 грн (№БР/21/05-0425 від 31.05.2021) (Додаток до позову №26); 3)Акт від 30.04.2022 - 4 551 099,11 грн (№БР/21/06-0425 від 30.06.2021) (Додаток до позову №27); 4)Акт від 30.04.2022 - 39 869 727,50 грн (№БР/21/07-0425 від 31.07.2021) (Додаток до позову №28); 5) Акт від 21.07.2022 - 36 621 346,50 грн (розрахунковий період жовтень 2021 - травень 2022).
Разом цим, ще одна частина спірного основного боргу була також припинена (після ухвалення судом першої інстанції вказаного рішення) шляхом підписання між сторонами актів зарахування зустрічних однорідних вимог згідно зазначеного договору: 6)Акт№09.2021_31831942 від 30.09.2022 - 23 661 074,07 грн (№БР/21/09-0425 від 30.09.2021) 7)Акт №10.2021_31831942 від 30.09.2022 - 40 626 880,76 грн (№БР/21/10-0425 від 31.10.2021); 8)Акт №11.2021_31831942 від 30.09.2022 - 11 191 599,93 грн (№БР/21/11-0425 від 30.11.2021); 9)Акт №12.2021_31831942 від 30.09.2022 - 30 175 066,31 грн (№ БР/21/12-0425 від 31.12.2021); 10)Акт №01.2022_31831942 від 30.09.2022 - 32 668 874,58 грн (№БР/22/01-0425 від 31.01.2022).
З урахуванням того, що 3% річних та інфляційні витрати були нараховані по 15.11.2021 (акти за: квітень 2021 року, травень 2021 року, червень 2021 року, липень 2021 року, за серпень 2021 року, вересень 2021 року, жовтень 2021 року) та по 20.01.2022 (акти за: листопад 2021 року, грудень 2021 року), позивач здійснив нарахування 3% та інфляційних втрат, в порядку ст. 625 ЦК України, за період з 16.11.2021 та з 21.01.2022 по день підписання між сторонами актів зарахування зустрічних однорідних вимог щодо тих сум богу, яких цими актами були припинені.
Крім цього, враховуючи, що рішення господарського суду від 26.07.2022 у справі №910/18613/21 відповідач виконав лише частково - 08.11.2022, що підтверджується Довідкою АТ ПУМБ №КНО-52.1.2.1.1/278 від 20.11.2025, здійснивши перерахування на ліквідаційний рахунок позивача суму в обсязі 4 589 447,22 грн з призначенням платежу: "Сплата на викон. ріш. Господарського суду м.Києва від 26.07.22 у справі №910/18613/21 (пеня, 3%, інфляційні втрати, судовий збір) без ПДВ", позивач здійснив нарахування 3% та інфляційних втрат за допущене прострочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 у справі №910/18613/21, яке набуло законної сили 01.11.2022. 
Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача інфляційних втрат за порушення виконання основного зобов`язання за період з 16.11.2021 та з 21.01.2022 по день підписання між сторонами актів зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 35 061 648,01 грн; 3% річних за період з 16.11.2021 та з 21.01.2022 по день підписання між сторонами актів зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 3 885 217,36 грн; за прострочення виконання рішення суду у справі №910/18613/21, як грошового зобов`язання в сумі 2 263,29 грн.
За результатами розгляду заявлених вимог суд першої інстанції ухвалив рішення, яким позов задовольнив частково, з мотивів, викладених у рішенні.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, судова колегія виходить з наступного.
Відповідно до ст.4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, в тому числі, договір про участь у балансуючому ринку.
Частиною 1 ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі, у тому числі шляхом клірингу (неттінгу), відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що в межах справи №910/18613/21, у зв`язку неналежним виконанням Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" умов укладеного між сторонами договору про участь у балансуючому ринку №0425-04013 від 27.05.2019 в частині оплати купленої у позивача балансуючої електричної енергії у період квітень-жовтень 2021, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості за договором, пені, 3 % річних та інфляційних втрат. 
За результатами розгляду вказаної справи рішенням від 26.07.2022 позов задоволено частково в обсязі, вказаному вище.
Господарський суд міста Києва в ході розгляду справи №910/18613/21 встановив, що сума боргу відповідача, що виникла у період з листопада 2021 року по січень 2022 року та була додатково заявлена позивачем до стягнення у заявах про збільшення розміру позовних вимог, не повністю відповідає положенням закону, Правил ринку та Договору, при цьому внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе за Договором грошових зобов`язань з оплати отриманої електричної енергії протягом квітня 2021 року - січня 2022 року у Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" виникла заборгованість в загальній сумі 380 065 941,96 грн, у тому числі: 20 990 960,91 грн - заборгованість за квітень 2021 року; 18 035 351,88 грн - заборгованість за травень 2021 року; 40 231 179,50 грн - заборгованість за червень 2021 року; 4 019 964,72 грн - заборгованість за липень 2021 року; 1 440 646,92 грн - заборгованість за серпень 2021 року; 24 322 749,78 грн - заборгованість за вересень 2021 року; 116 505 708,84 грн - заборгованість за жовтень 2021 року; 45 262 645,37 грн - заборгованість за листопад 2021 року; 39 392 857,67 грн - заборгованість за грудень 2021 року; 69 863 876,37 грн - заборгованість за січень 2022 року.
Після звернення до суду з позовом відповідач у добровільному порядку перерахував на користь позивача частину суми заявленого до стягнення основного боргу в розмірі 145 298 888,89 грн, а частина спірних грошових зобов`язань відповідача перед позивачем по сплаті вартості балансуючої електричної енергії за Договором у сумі 36 621 346,50 грн була припинена 21.07.2022 року шляхом зарахування сторонами зустрічних однорідних вимог на підставі ст.601 ЦК України, що стало підставою для закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу за Договором у сумі 181 920 235,39 грн відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.
Також в межах справи №910/18613/21 було стягнуто з відповідача на користь позивача 1 318 518,56 грн., з яких: 320 902,91 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу за квітень 2021 року в розмірі 20 990 960,91 грн у період з 14.05.2021 року по 15.11.2021 року; 235 694,87 грн - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу за травень 2021 року в розмірі 18 035 351,88 грн у період з 10.06.2021 року по 15.11.2021 року; 416 640,71 грн - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу за червень 2021 року в розмірі 40 231 179,50 грн. у період з 13.07.2021 року по 15.11.2021 року; 31 719,17 грн - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу за липень 2021 року в розмірі 4 019 964,72 грн у період з 12.08.2021 року по 15.11.2021 року; 7 222,97 грн - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу за серпень 2021 року в розмірі 1 440 646,92 грн у період з 10.09.2021 року по 15.11.2021 року; 69 969,55 грн - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу за вересень 2021 року в розмірі 24 322 749,78 грн у період з 12.10.2021 року по 15.11.2021 року; 57 454,87 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу за жовтень 2021 року в розмірі 116 505 708,84 грн у період з 10.11.2021 року по 15.11.2021 року; 156 249,13 грн. - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу за листопад 2021 року в розмірі 45 262 645,37 грн у період з 10.12.2021 року по 20.01.2022 року; 22 664,38 грн - 3 % річних, нараховані на суму основного боргу за грудень 2021 року в розмірі 39 392 857,67 грн у період з 14.01.2022 року по 20.01.2022 року та інфляційні втрати у розмірі 1 283 454,08 грн .
Рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 оскаржувалось в апеляційному та касаційному порядку, однак суди залишили вказане рішення без змін.
Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ є преюдиціальністю. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. 
Порушення Відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором про врегулювання небалансів електричної енергії №0425-04013 від 27.05.2019 в частині оплати Відповідачем купленої у Позивача балансуючої електричної енергії у період з квітня 2021 року по січень 2022 року та правомірність нарахування інфляційних втрат у розмірі 1 283 454,08 грн, а також 3% річних у розмірі 1 318 518,56 грн за період прострочення по 15.11.2021 (акти за квітень 2021, травень 2021, червень 2021, липень 2021, серпень 2021, вересень 2021, жовтень 2021) та по 20.01.2022 (акти за листопад 2021, грудень 2021), встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 у справі №910/18613/21.
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України, преюдиційні обставини встановлені у справі №910/18613/21 є обов`язковими для суду, який розглядає справу №905/1278/25.
При цьому, скаржник зауважує, що посилання позивача на преюдиційність рішення суду у справі №910/18613/21 в частині встановлення обставин, пов`язаних з подальшим виконанням зобов`язання, черговістю платежів, впливом поточного рахунку із спеціальним режимом використання та правовими наслідками часткової або повної оплати у період з 16.11.2021 та з 21.01.2022 по день підписання між сторонами актів зарахування зустрічних однорідних вимог є помилковим, оскільки вони не були та не могли бути предметом судового дослідження.
Разом з тим, ані зміст позовної заяви, ані відповіді на відзив, ані інших процесуальних документів, поданих позивачем не містять посилань позивача на преюдиційність рішення суду у справі №910/18613/21 щодо вказаних скаржником обставин. Позивач здійснив розрахунок суми позовних вимог за період з 16.11.2021 (акти за квітень 2021, травень 2021, червень 2021, липень 2021, серпень 2021, вересень 2021, жовтень 2021) та з 20.01.2022 (акти за листопад 2021, грудень 2021) по день підписання актів зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме по 30.04.2022 та по 30.09.2022, тобто за інший ніж визначених у відповідному рішення період, на базу нарахування зазначену в актах зарахування зустрічних однорідних вимог та звернувся до суду із позовною заявою для стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору (такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17).
Отже, право вимоги сплати суми інфляційних втрат та 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21).
Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦКУкраїни визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13, від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17.
Тобто, в цьому зв`язку, преюдиційними для справи №905/55/24 (905/1278/25) є встановлені у рішенні суду від 26.07.2022 у справі №910/18613/21 факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, факт прострочення та правомірності нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення по 15.11.2021 та по 20.01.2022 у відповідних розмірах, разом з тим у зв`язку з продовженням порушення збоку відповідача позивачем продовжено нарахування 3% річних та інфляційних втрат, які заявлено до стягнення за період з 16.11.2021 (акти за квітень 2021, травень 2021, червень 2021, липень 2021, серпень 2021, вересень 2021, жовтень 2021) та з 20.01.2022 (акти за листопад 2021, грудень 2021) по день підписання актів зарахування зустрічних однорідних вимог. Таке нарахування в силу положень ч.2 ст.625 ЦК України здійснюється за весь час прострочення до фактичного погашення боргу, тобто обов`язок з оплати 3% річних та інфляційних втрат виникають у боржника на підставі норм чинного законодавства та в умовах встановлення факту прострочення виконання основного зобов`язання, в даному випадку за період з наступного дня після подання позову (15.11.2021) по день підписання актів зарахування зустрічних однорідних вимог є правомірним. 
Судом першої інстанції встановлено, що загальна сума інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача становить 35 061 648,01 грн, а саме: 
за актом купівлі-продажу балансуючої електроенергії № БР/21/04-0425 від 30.04.2021 року, припинення зобов`язання відбулося на підставі акта зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.04.2022 року на суму 5 732 490,77 грн. Період прострочення зобов`язання становив з 16.11.2021 року по 30.04.2022 року, у зв`язку з чим інфляційні втрати склали 662 198,61 грн;
за актом № БР/21/05-0425 від 31.05.2021 року, зобов`язання припинено актом зарахування від 30.04.2022 року на суму 1 476 360,70 грн, при цьому період прострочення тривав з 16.11.2021 року по 30.04.2022 року, а сума інфляційних втрат становить 170 544,37 грн;
за актом № БР/21/06-0425 від 30.06.2021 року припинене зобов`язання у розмірі 4 551 099,11 грн на підставі акту зарахування від 30.04.2022 року. Інфляційні втрати за період прострочення з 16.11.2021 року по 30.04.2022 року склали 525 728,11 грн;
за актом № БР/21/07-0425 від 31.07.2021 року, сума припиненого зобов`язання становить 36 621 346,50 грн, період прострочення - з 16.11.2021 року по 30.04.2022 року, а інфляційні втрати - 4 230 378,36 грн, що підтверджується актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.04.2022 року;
за актом № БР/21/09-0425 від 30.09.2021 року зобов`язання припинене актом зарахування № 09.2021_31831942 від 30.09.2022 року на суму 23 661 074,07 грн. Період прострочення з 16.11.2021 року по 30.09.2022 року обумовив інфляційні втрати у розмірі 5 332 013,27 грн;
за актом № БР/21/10-0425 від 31.10.2021 року, на підставі акта зарахування № 10.2021_31831942 від 30.09.2022 року, припинено зобов`язання у сумі 40 626 880,76 грн. Інфляційні втрати за період прострочення з 16.11.2021 року по 30.09.2022 року становлять 9 155 250,81 грн;
за актом № БР/21/11-0425 від 30.11.2021 року зобов`язання припинено актом зарахування № 11.2021_31831942 від 30.09.2022 року на суму 11 191 599,93 грн. Період прострочення визначено з 21.01.2022 року по 30.09.2022 року, а інфляційні втрати складають 2 265 291,84 грн;
за актом № БР/21/12-0425 від 31.12.2021 року, відповідно до акта зарахування № 12.2021_31831942 від 30.09.2022 року, припинено зобов`язання на суму 30 175 066,31 грн. Інфляційні втрати за період прострочення з 21.01.2022 року по 30.09.2022 року становлять 6 107 735,44 грн;
за актом № БР/22/01-0425 від 31.01.2022 року припинено зобов`язання у сумі 32 668 874,58 грн на підставі акту зарахування № 01.2022_31831942 від 30.09.2022 року, а інфляційні втрати за період прострочення з 21.01.2022 року по 30.09.2022 року складають 6 612 507,20 грн.
Також, суд першої інстанції встановив, що загальна сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача становить 3 885 217,36 грн, а саме: 
за актом купівлі-продажу балансуючої електроенергії № БР/21/04-0425 від 30.04.2021 року, зобов`язання припинене актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.04.2022 року на суму 5 732 490,77 грн. Період прострочення становив з 16.11.2021 року по 30.04.2022 року, що складає 166 днів, у зв`язку з чим сума 3 % річних становить 78 213,16 грн.
за актом № БР/21/05-0425 від 31.05.2021 року зобов`язання у сумі 1 476 360,70 грн припинене актом зарахування від 30.04.2022 року. Кількість днів прострочення за період з 16.11.2021 року по 30.04.2022 року становить 166 днів, а сума 3 % річних - 20 143,22 грн.
за актом № БР/21/06-0425 від 30.06.2021 року припинене зобов`язання на суму 4 551 099,11 грн на підставі акту зарахування від 30.04.2022 року. Період прострочення з 16.11.2021 року по 30.04.2022 року (166 днів) обумовив нарахування 3 % річних у сумі 62 094,45 грн.
за актом № БР/21/07-0425 від 31.07.2021 року сума припиненого зобов`язання становить 36 621 346,50 грн, період прострочення - з 16.11.2021 року по 30.04.2022 року, що складає 166 днів, у зв`язку з чим 3 % річних нараховані у розмірі 499 655,63 грн.
за актом № БР/21/09-0425 від 30.09.2021 року зобов`язання припинене на підставі акту зарахування № 09.2021_31831942 від 30.09.2022 року на суму 23 661 074,07 грн. Період прострочення з 16.11.2021 року по 30.09.2022 року становить 319 днів, а сума 3 % річних - 620 373,91 грн.
за актом № БР/21/10-0425 від 31.10.2021 року, відповідно до акту зарахування № 10.2021_31831942 від 30.09.2022 року, припинено зобов`язання у сумі 40 626 880,76 грн. За період прострочення з 16.11.2021 року по 30.09.2022 року, що складає 319 днів, сума 3 % річних становить 1 065 203,42 грн.
за актом № БР/21/11-0425 від 30.11.2021 року зобов`язання припинене актом зарахування № 11.2021_31831942 від 30.09.2022 року на суму 11 191 599,93 грн. Період прострочення з 21.01.2022 року по 30.09.2022 року становить 253 дні, у зв`язку з чим 3 % річних нараховані у сумі 232 723,95 грн.
за актом № БР/21/12-0425 від 31.12.2021 року припинено зобов`язання у сумі 30 175 066,31 грн на підставі акту зарахування № 12.2021_31831942 від 30.09.2022 року. За період прострочення з 21.01.2022 року по 30.09.2022 року, що складає 253 дні, сума 3 % річних становить 627 476,04 грн.
за актом № БР/22/01-0425 від 31.01.2022 року зобов`язання у сумі 32 668 874,58 грн припинене актом зарахування № 01.2022_31831942 від 30.09.2022 року. Кількість днів прострочення за період з 21.01.2022 року по 30.09.2022 року становить 253 дні, а сума 3 % річних - 679 333,58 грн.
Перевіривши вказані розрахунки колегія суддів встановила, що вони є арифметично вірними та обґрунтованими, здійснені з урахуванням періодів прострочення та баз нарахування, що відповідають залишку заборгованості, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами зарахування зустрічних однорідних вимог та спростовує доводи скаржника в частині того, що розрахунок позивача не враховує часткові та поетапні оплати, не містить належного обґрунтування щодо бази нарахування після кожного платежу та фактично зводиться до механічного використання калькулятора без аналізу правових наслідків кожної окремої операції, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції та позивача щодо інфляційних втрат в розмірі 35 061 648,01грн та 3% річних в розмірі 3 885 217,36 грн. 
Також, позивачем заявлено до стягнення нарахування в порядку ст.625 ЦК України в частині прострочення виконання рішення суду у справі №910/18613/21 в розмірі 2 263,29грн.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 326 ГПК України, ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 було залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2022 та набрало законної сили того ж дня, що свідчить про виникнення обов`язку відповідача виконати зазначене рішення суду з 02.11.2022.
Частинами 1 та 2 ст. 241 ГПК України визначено, що рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Статтею 284 ГПК України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Положення статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дають підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.
Колегія суддів наголошує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Касаційний господарський суд у постанові від 20.08.2025 по справі №910/10616/24 зазначив про обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанцій щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат з відповідача, розрахувавши такі суми з наступного дня після набрання рішенням законної сили.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено нарахування 3% річних за період з 02.11.2022 по 07.11.2022 на суму боргу в розмірі 4 589 447,22грн, яка стягнута рішенням суду від 26.07.2022 у справі №910/18613/21 та складається з пені у розмірі 1 604 197,59грн, 3 % річних у розмірі 1318 518,56грн, інфляційних втрат у розмірі 1 283 454,08грн, а також судового збору - 383 276,99грн. 
Скаржник наголошує, що нарахування 3 % річних, інфляційних втрат, пені та інших платежів на вже присуджені судом суми (проценти, інфляційні, судовий збір) є неправомірним, оскільки фактично становить «проценти на проценти», що на його думку, суперечить ст.625 ЦК України та усталеній практиці Верховного Суду, відповідно до якої нарахування можливе виключно на суму основного боргу, без урахування штрафних санкцій і судових витрат.
Верховний Суд у постанові від 11.11.2025 у справі №922/4758/24, на яку посилається скаржник, зазначив, що нарахування інфляційних втрат і 3% річних на нараховані раніше відсотки річних, інфляційні втрати і пеню не узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 15.11.2019 у справі № 905/1753/18, від яких колегія суддів не вбачала підстав для відступу. 
У постанові від 15.11.2019 у справі № 905/1753/18 Верховний Суд виснував, що нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на встановлену рішенням суду заборгованість до складу якої, окрім основного боргу, входять суми неустойки, 3 проценти річних та інфляційних втрат, не відповідає принципу заборони подвійної цивільно-правової відповідальності та суперечить положенням статті 550 Цивільного кодексу про заборону нарахування процентів на неустойку. Системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що обов`язок сплатити неустойку за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням в розумінні положень частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, тому що неустойка є одним із видів забезпечення виконання основного зобов`язання, в тому числі й грошового та не змінює.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою. Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі № 366/203/21, від 09.11.2023 у справі № 420/2411/19 та від 02.07.2025 у справі № 903/602/24.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 64 постанови від 04.06.2019 у справі №916/190/18 зробила такий висновок, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Схожий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у пунктах 98, 99 постанови від 10.09.2025 у справі № 369/13444/20, в якій зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення щодо нього чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність актів правосуддя про стягнення заборгованості не припиняє зобов`язань сторін. 
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 18.12.2025 повернула справу № 922/4734/24 Верховному Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду для розгляду, з огляду на те, що, зокрема, необхідність відступу від висновків Великої Палати Верховного Суду, яку обґрунтовує Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, не пов`язана з відсутністю, суперечливістю, неповнотою, невизначеністю (неясністю, нечіткістю) та неефективністю правового регулювання охоронюваних прав, свобод й інтересів, а зводиться до незгоди з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19.
Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 15.11.2019 у справі № 905/1753/18 виклав правовий висновок, відповідно до якого, враховуючи, що грошове зобов`язання відповідача виникло до ухвалення судового рішення по суті спору у справі та не припинилося в наслідок набрання ним законної сили, нарахування 3 % річних, інфляційних втрат та пені згідно зі статтею 625 ЦК України необхідно здійснювати на суму основного боргу, стягнуту цим судовим рішенням до її повної сплати боржником, без урахування стягнутих цим рішенням сум відсотків річних, інфляційних втрат.
З урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з доводами скаржника що нарахування 3% річних на нараховані раніше відсотки річні, інфляційні збитки та на пеню, є безпідставним, оскільки правова природа обов`язку сплатити відповідачем вказані суми у вигляді виключної відповідальності за порушення ним строків грошового зобов`язання із прийняттям рішення суду у справі № 910/18613/21 не змінилася.
Судова колегія враховує також правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у справі №915/14/17 від 31.01.2018 року, в частині того, що стягнення неустойки є самостійною мірою цивільно-правової відповідальності, тому на неї не можуть нараховуватись проценти річних та інфляційних втрат, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із доводами скаржника про відсутність правових підстав для нарахування 3% річних на судові витрати, які зазнав позивач для захисту свого порушеного права, а саме витрат зі сплати судового збору у розмірі 383 276,99грн, оскільки сума судових витрат за своєю природою не є основним грошовим зобов`язанням, що випливає з договору між сторонами. Проте, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, наслідки прострочення стосуються будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від його джерела походження, якщо інше прямо не встановлено законом або договором.
Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі грошові зобов`язання, які не виконані у встановлений строк, у тому числі і на такі, що виникли внаслідок судового рішення. Позивач, у відповідності до вимог процесуального права, поніс витрати, пов`язані з захистом свого порушеного права у вигляді сплати судового збору, які за рішенням суду повинні бути компенсовані йому відповідачем, а отже у останнього виникле грошове зобов`язання на підставі рішення суду. 
Враховуючи зазначене сума 3% річних за допущене прострочення виконання рішення суду у справі №910/18613/21, яке підлягає стягненню з відповідача за період з 02.11.2022 по 07.11.2022 складає 189,01грн.
З огляду на викладене враховуючи положення ст.277 ГПК України, рішення суду першої інстанцій в цій частині підлягає зміні.
Стосовно доводів скаржника в частині того, що він може сплачувати позивачу вартість балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідно до Правил ринку та за наявності коштів, що надійшли від учасників балансуючого ринку, на такому рахунку, а також, що у зв`язку із систематичним порушенням рядом учасників балансуючого ринку своїх фінансових зобов`язань перед ОСП, зазначений вище поточний рахунок відповідача у достатній мірі не накопичує коштів для належного проведення ОСП розрахунків на балансуючому ринку, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.4 ст.75 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальники послуг з балансування та сторони, відповідальні за баланс, в яких виникли зобов`язання перед оператором системи передачі в результаті діяльності на балансуючому ринку, забезпечують розрахунок за електричну енергію та послуги із стимулювання споживання електричної енергії виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оператора системи передачі в уповноважених банках у визначеному правилами ринку порядку. Кошти з поточного рахунку із спеціальним режимом використання оператора системи передачі перераховуються відповідно до правил ринку на: 1) поточні рахунки постачальників послуг з балансування та сторін, відповідальних за баланс, крім електропостачальників; 2) поточні рахунки із спеціальним режимом використання електропостачальників; 3) поточний рахунок оператора системи передачі. З метою здійснення розрахунків з постачальниками послуг з балансування під час врегулювання системних обмежень оператор системи передачі може вносити на свій поточний рахунок із спеціальним режимом використання кошти з власного поточного рахунка.
З наведеної статті закону вбачається, що її зміст не містить імперативної заборони щодо розрахунку відповідача з постачальником електричної енергії (позивачем) тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, навпаки, передбачено можливість відповідача для належного виконання грошових зобов`язань, вносити грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання, що в свою чергу свідчить про те, що відповідач (боржник) не позбавлений можливості здійснити перерахування на такий рахунок коштів з інших рахунків, зокрема з поточного рахунку, задля належного виконання своїх зобов`язань. Ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не може бути відкладальною обставиною для невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за договором.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №910/6636/21, від 09.03.2023 у справі № 910/18611/21.
Також у цих справах Верховний Суд, спростовуючи твердження боржника (відповідача), що прострочення виникло не з його вини, оскільки він міг сплачувати вартість балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідно до Правил ринку та за наявності коштів, що надійшли від інших учасників, зазначив, що наявність рахунку із спеціальним режимом використання не виключає застосування до споживача пені за прострочення в оплаті отриманої електричної енергії, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 Цивільного кодексу України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі № 903/918/19).
Зазначену правову позицію підтримано і об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.02.2023 у справі №910/9374/21.
Колегія суддів також враховує, що положення укладеного між сторонами договору не містять будь-яких застережень щодо використання відповідачем поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, та, відповідно, умови про розрахунок за продану електричну енергію лише з такого рахунку та/або за умови наявності коштів на такому рахунку.
Враховуючи зазначене, нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат відбувається незалежно від режиму використання рахунку та не звільняє відповідача від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку передбаченому ч.2 ст.625 ЦК України, у зв`язку з чим, колегія суддів відхиляє доводи скаржника в цій частині.
Скаржник зауважує, що оскільки в діях ОСП відсутня така складова як вина, він не може нести відповідальності у вигляді застосування фінансових санкцій, відсутність можливості здійснити оплату у певний момент зумовлена об`єктивними регуляторними обмеженнями, а не недобросовісною поведінкою та ним вживалися усі залежні від нього заходи для виконання зобов`язання, що виключає наявність вини у розумінні статті 614 ЦК України.
Проте колегія суддів наголошує, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України не є за своєю правовою природою фінансовою санкцією, а є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми, що свідчить про безпідставність доводів скаржника в цій частині.
Стосовно порушення права на участь у судовому засіданні.
Заявник у поданій апеляційні скарзі наголошує, що суд першої інстанції, всупереч вимогам процесуального закону, безпідставно не відклав розгляд справи та розглянув її за відсутності представника НЕК «Укренерго», чим істотно порушив його процесуальні права, що є підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.46 ГПК України учасники справи мають право, зокрема: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Європейський суд з прав людини вказував, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на "усне слухання". Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (справа № 43330/09 від 13 грудня 2011 року "Трудов проти росії").
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення.
Виходячи із зазначеного, суд зобов`язаний створити учасникам справи належні можливості для використання всіх процесуальних прав, визначених ГПК України, та право особи взяти участь у судовому засіданні (у визначених законом випадках залежно від категорії справи, що розглядається) є складовою права на доступ до суду.
З матеріалів справи вбачається, що Господарський суд Донецької області ухвалою від 17.02.2026 закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 17.03.2026 року об 11:35 год; явку учасників справи у судове засідання визнав не обов`язковою; повідомив, що участь у судовому засіданні можлива для учасників справи виключно в режимі відеоконференції за наявності відповідного клопотання та відбудеться лише за умови наявності об`єктивних обставин, які забезпечать безпеку проведення судового засідання у приміщенні Господарського суду Донецької області. Суд наголосив, що з урахуванням обставин пов`язаних з дією воєнного стану на території України та поточною ситуацією у м.Харків (повітряні тривоги, відсутність електропостачання) можливість проведення судових засідань в режимі відеоконференції обмежена тому, суд рекомендує сторонам викладати письмово та надавати до суду свої пояснення, обґрунтовані позиції.
До Господарського суду Донецької області, 23.02.2026 через підсистему «Електронний суд» надійшли: заяви ТОВ "ДТЕК Східенерго" про проведення судового засідання 17.03.2026 та в інших судових засіданнях у цій справі в режимі відеоконференції та заява ПРАТ НЕК "Укренерго" про проведення судового засідання 17.03.2026, які задоволені судом частково ухвалою від 16.03.2026.
Згідно з рішенням Господарського суду Донецької області від 17.03.2026 (з урахуванням ухвали суду від 27.03.2026) представники сторін участь у засіданні не приймали. Суд першої інстанції зазначив, що судове засідання, призначене на 17.03.2026 об 11:35, було заплановано до проведення в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Однак, проведення судового засідання 17.03.2026 об 11:35 в режимі відеоконференції виявилося технічно неможливим з незалежних від суду причин. Згідно з офіційним повідомленням ДП «Інформаційні судові системи» (ics.gov.ua), оприлюдненим у 12:20 17.03.2026 на порталі судової влади України, 17.03.2026 у період з 11:10 до 12:15 спостерігалися технічні проблеми в роботі підсистеми відеоконференцзв`язку, що призвело до неможливості проведення конференцій. При цьому, проведення засідання у режимі відеоконференції пізніше запланованого часу (після відновлення роботи підсистеми) виявилось неможливим, оскільки зали судових засідань, обладнані відповідними технічними засобами, заздалегідь заброньовані іншими суддями для розгляду справ, що унеможливили зміщення графіку, у зв`язку з чим, враховуючи, що учасникам процесу неодноразово роз`яснювалася специфіка роботи суду в умовах воєнного стану, суд дійшов висновку про можливість проведення засідання без застосування засобів відеоконференцзв`язку.
Ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції (ч.5 ст.197 ГПК України).
Виходячи з викладеного, судом була задоволена заява скаржника про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, проте через технічні проблеми, що підтверджується інформацією ДП «Інформаційні судові системи» (ics.gov.ua), оприлюдненою на порталі судової влади України, які припали на час судового засідання, та в подальшому після відновлення роботи підсистеми, відсутність вільних залів судових засідань, обладнаних відповідними технічними засобами, проведення засідання у такому форматі виявилось неможливим, що свідчить про об`єктивний характер обставин неможливості участі в засіданні представників сторін. 
Заявник наголошує, що наявні об`єктивні та належним чином підтверджені обставини, які встановлені та визнанні судом унеможливили участь представника НЕК «Укренерго» у судовому засіданні, а відтак суд першої інстанції був зобов`язаний відкласти розгляд справи та призначити іншу дату і час судового засідання.
Відповідно до ч.1 ст.226 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.
Колегія суддів враховує, що явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, матеріали справи містять всі заяви по суті справи, разом з тим 30 денний строк розгляду справи по суті встановлений ГПК України станом на 17.03.2026 не сплив, неявка представника відповідача в судове засідання зумовлена об`єктивними обставинами, а саме технічними проблемами в роботі підсистеми відеоконференцзв`язку та саме суд в подальшому втратив технічну можливість забезпечити проведення cудового засідання в режимі відеоконференції, у зв`язку з відсутністю вільних залів, обладнаних відповідними технічними засобами.
Враховуючи викладене, та положення ст.202 ГПК України, суду першої інстанції з метою забезпечення  учасникам справи належних можливостей для використання всіх процесуальних прав, визначених ГПК України, в даному випадку права на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, бажано було б відкласти розгляд справи, проте всупереч викладеному, суд розглянув справу по суті без учасників, чим порушив закладений Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини принцип забезпечення права учасників бути почутими.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.277 ГПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.
Згідно з ч.3 ст.277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Судова колегія враховує, що судом першої інстанції допущене невиправдане порушення, проте вказане порушення не є обов`язковою підставою для скасування рішення суду в контексті наведених положень ч.3 ст.277 ГПК України, колегія суддів наголошує, що в умовах перегляду рішення суду першої інстанції в повному обсязі та встановлення обставин для часткового задоволення вимог апеляційної скарги та зміни рішення, підстави для скасування рішення в повному обсязі відсутні. 
Стосовно заявленого скаржником відводу судді першої інстанції.
11.02.2026 від відповідача - ПРАТ НЕК "Укренерго" до суду першої інстанції надійшло клопотання про відвід судді Зекунова Е.В. у справі № 905/55/24 (905/1278/25).
Клопотання мотивовано тим, що, на думку заявника, існують обставини, які викликають сумнів у безсторонності судді Зекунова Е.В., оскільки, як стверджує сторона, встановлено «беззаперечний родинний зв`язок (батько - син)» між суддею та адвокатом Зекуновим А.Є., який, за переконанням заявника, представляє інтереси низки підприємств, що входять до однієї корпоративної групи ДТЕК разом із позивачем, що в сукупності з економічною взаємозалежністю компаній через спільного бенефіціара, на думку сторони, формує «об`єктивний конфлікт сприйняття безсторонності», створює ризик «репутаційної зацікавленості та непрямого професійного інтересу близького родича» і може викликати у «стороннього спостерігача» побоювання в упередженості, для виникнення яких, як зазначається у заяві, за практикою ЄСПЛ «достатньо мінімального будь-якого сумніву».
Господарський суд Донецької області (суддя Е.В. Зекунов) ухвалою від 12.02.2026 відвід судді Зекунову Е.В., що був заявлений представником відповідача - ПРАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго", у зв`язку з розглядом справи №905/55/24 (905/1278/25), визнав необґрунтованим та постановив клопотання представника від 11.02.2026 про відвід судді Зекунова Е.В. передати на розгляд судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, у порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 ГПК України.
Суд у вказаній ухвалі зазначив, що: самі по собі твердження про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, не можуть ґрунтуватися на припущеннях; відсутній будь-який процесуальний перетин між діяльністю адвоката та судді, що повністю нівелює аргументи про потенційний вплив на об`єктивність розгляду справи, у зв`язку з чим доводи заявника про «об`єктивний конфлікт сприйняття безсторонності» та «непрямий професійний інтерес» є суто суб`єктивними припущеннями, які не підкріплені фактами реальної участі родича судді у даному спорі. Крім того, у жодному з наведених відповідачем судових процесів суддя Зекунов Е.В. не брав участі, ці справи ніколи не перебували у його провадженні, а відповідні процесуальні рішення приймалися іншими складами судів, відтак, сам факт надання копій ухвал у справах, до розгляду яких головуючий суддя у справі № 905/55/24 (905/1278/25) не має жодного відношення, не може слугувати доказом його упередженості чи зацікавленості. Наявність таких документів лише підтверджує здійснення адвокатом Зекуновим А.Е. своєї професійної діяльності у сторонніх судових процесах, що жодним чином не створює об`єктивних підстав для відводу судді Зекунова Е.В. у даній справі.
Господарський суд Донецької області (суддя Т.О. Лобода) ухвалою від 16.02.2026 відмовив в задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про відвід судді Зекунова Е.В. у справі № 905/55/24 (905/1278/25).
Мотивуючи постановлену ухвалу суд першої інстанції зазначив, що заявник не надав та матеріали справи не містять доказів того, що адвокат Зекунов А.Е. представляє інтереси позивача, відповідача або іншого учасника справи як в межах справи № 905/55/24 (905/1278/25), також і в межах справи № 905/55/24. Матеріали справи також не містять доказів того, що Зекунов А.Е. є штатним працівником ТОВ "ДТЕК Східенерго" та надання адвокатом Зекуновим А.Е. правничої допомоги в інших судових процесах іншим товариствам, які є окремими юридичними особами та мають спільного кінцевого бенефіціарного власника, не може свідчити про наявність сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді Зекунова Е.В. в даній справі. Суд зауважив, що сумніви заявника щодо неупередженості судді Зекунова Е.В. у зв`язку з наявністю у нього родинних зв`язків з адвокатом, який представляє інтереси інших юридичних осіб, ніж сторони в даній справі, в інших судових процесах не є тим самим обґрунтованим припущенням щодо необ`єктивності судді при розгляді даної справи, такі сумніви заявника є його суб`єктивними припущеннями, які не підкріплені реальними фактами. Крім того, заявник не навів жодного факту в поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості чи за наявності яких можливо поставити під сумнів його безсторонність. Також, суд звернув увагу, що клопотання про відвід судді подано після спливу встановленого строку для його подання та заявник не обґрунтував його подання поза межами встановленого строку.
Не погоджуючись з викладеним скаржник в поданій апеляційній скарзі зазначив суд першої інстанції, відмовляючи ухвалами від 12.02.2026 та від 16.02.2026 у задоволенні заяви про відвід судді Зекунова Е.В., фактично не врахував об`єктивний критерій безсторонності, звів оцінку лише до відсутності прямих доказів упередженості, проігнорував практику ЄСПЛ щодо достатності «обґрунтованого сумніву». Скаржник наголосив, що: беззаперечний родинний зв`язок (батько - син); представництво сином інтересів підприємств тієї ж корпоративної групи ДТЕК; економічна взаємопов`язаність компаній ТОВ «ДТЕК Східенерго» та АТ «ДТЕК Дніпроенерго»; перебування у провадженні судді справ щодо пов`язаного боржника ТОВ «ДТЕК Східенерго»; потенційний вплив рішень на інтереси групи ТОВ «ДТЕК Східенерго» є, на його думку, обставинами, які об`єктивно викликають сумнів у безсторонності судді у розгляді справи № 905/1278/25.
Відповідно до ч.1 статті 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Колегія суддів зауважує, що наведеними нормами передбачено обов`язкові підстави для відводу (самовідводу) судді, однак, посилання на відповідну обставину повинно бути обґрунтованим, а сама обставина - такою, що дійсно викликає сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, колегії суддів.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має встановлюватися згідно з:
- "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду; позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;
- "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій, поведінки судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність; особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
Особа яка подала заяву про відвід судді (суддів), повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді (суддів) у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Європейський суд з прав людини зазначає, що у кожній окремій справі потрібно вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
У межах суб`єктивного критерію ЄСПЛ завжди вважав, що особиста неупередженість судді є презумпцією, доки не буде доведено протилежне (рішення ЄСПЛ у справі "Кіпріану проти Кіпру" (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява N 73797/01, ECHR 2005-ХІІІ, рішення ЄСПЛ § 119; "Хаушільдт проти Данії" (Hauschildt v. Denmark), § 47).
Істинність твердження про упередженість та/чи небезсторонність судді має бути доведена за вказаною обставиною саме заявником з огляду на приписи частини четвертої статті 38 ГПК України, адже суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних та фактичних дій суддів під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці суддів, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів їх безсторонність.
Судова колегія зазначає, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що адвокат Зекунов А.Е., який є сином судді Зекунова Е.В., представляв інтереси різних юридичних осіб, зокрема АТ "ДТЕК Дніпроенерго" у справах № 910/11060/24, № 320/40706/25, ТОВ "ДТЕК Курахівська теплова електрична станція" у справі № 908/1713/24, АТ "ДТЕК Західенерго" у справі № 380/8483/25, АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" у справі № 320/40706/25. Разом з тим, заявник не надав та матеріали справи не містять доказів того, що адвокат Зекунов А.Е. представляє інтереси позивача, відповідача або іншого учасника справи як в межах справи № 905/55/24 (905/1278/25), так і в межах справи № 905/55/24, а також в будь яких інших справах. 
Посилання скаржника на те, що ТОВ "ДТЕК Курахівська теплова електрична станція" є відокремленим підрозділом ТОВ "ДТЕК Східенерго" спростовується наданою ухвалою у справі № 908/1713/24 відповідно до якої, позивачем у вказаній справі є Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська теплова електрична станція", як самостійна юридична особа з кодом ЄДРПОУ 43594541, а не Відокремлений підрозділ "Курахівська теплова електрична станція" Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго", з кодом 26160824.
Посилання скаржник на те, що ТОВ "ДТЕК Східенерго" та АТ "ДТЕК Дніпроенерго", інтереси якого представляв адвокат Зекунов А.Е. пов`язані спільним кінцевим бенефіціарним власником - Ахметовим Р.Л., в умовах припинення повноважень органів управління банкрута щодо управління, у зв`язку з визнанням ТОВ "ДТЕК Східенерго" банкрутом, є безпідставними, а можливість впливу або зацікавленості в результатах розгляду справи надуманими та такими, що не підтверджені будь-якими доказами.
Крім того, матеріали справи також не містять доказів того, що Зекунов А.Е. є штатним працівником ТОВ "ДТЕК Східенерго", а надання адвокатом Зекуновим А.Е. правничої допомоги в інших судових процесах іншим товариствам, які є окремими юридичними особами та мають спільного кінцевого бенефіціарного власника, не може свідчити про наявність сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді Зекунова Е.В. в даній справі. Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що надання правової допомоги клієнтам адвокатом Зекуновим А.Е. в інших судових процесах не створює автоматичного зв`язку чи зацікавленості судді Зекунова Е.В. у результатах розгляду даної справи.
В даній справі відсутній будь-який процесуальний перетин між діяльністю адвоката та судді як щодо учасників справи, так і щодо предмету спору в даній справі, що повністю нівелює аргументи про потенційний вплив на об`єктивність розгляду справи.
Твердження заявника про те, що розгляд суддею справ, стороною в яких є товариство, що пов`язано із підприємствами однієї групи, за одночасного представництва інтересів інших підприємств цієї ж групи його близьким родичем, формує об`єктивний конфлікт сприйняття безсторонності є помилковим, оскільки такі доводи також є лише припущеннями заявника, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а також ґрунтуються виключно на власній оцінці викладених заявником обставин. Заявник не навів жодного факту в поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості чи за наявності яких можливо поставити під сумнів його безсторонність.
Сумніви заявника щодо неупередженості судді Зекунова Е.В. у зв`язку з наявністю у нього родинних зв`язків з адвокатом, який представляє інтереси інших юридичних осіб, ніж сторони в даній справі, в інших судових процесах є його суб`єктивними припущеннями, які не підкріплені реальними фактами. 
Крім того, згідно зі ст.38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.
З матеріалів справи вбачається, що провадження у даній справі відкрито 22.12.2025, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.01.2026, тобто, виходячи з положень ст.38 ГПК України, відвід у даній справі міг бути заявлений не пізніше 13.01.2026. Разом з тим, клопотання про відвід було подано відповідачем 11.02.2026, тобто після спливу строку для подання такого клопотання.
Зі змісту поданого відповідачем клопотання вбачається, що ним не зазначено причин пропуску строку для подання клопотання, причин неможливості подання його у строк, а також не зазначено про необізнаність заявленої підстави для відводу до спливу строку, що свідчить про недоведеність виняткового випадку для подання клопотання про відвід та взагалі про відсутність підстав для прийняття його до розгляду. 
Враховуючи викладене, доводи заявника про невідповідність вимогам процесуального закону та стандартам справедливого суду відмови суду першої інстанції у задоволенні заяви про відвід є безпідставними.
Виходячи із зазначеного, колегія суддів дійшла висновку апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (вх.861Д) задовольнити частково, а рішення Господарського суду Донецької області від 17.03.2026 у справі № 905/55/24 (905/1278/25) змінити. 
В ході проголошення вступної та резолютивної частини постанови було допущено обмовку щодо нумерації абзаців рішення суду першої інстанції, які змінюються, проте у скороченій та повній постанові номера абзаців вказані вірно.
Відповідно до положень пп. б), в) пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.
З огляду на вищевикладене, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, згідно положень ст.129 ГПК України підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених вимог. 
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (вх.861Д) на рішення Господарського суду Донецької області від 17.03.2026 у справі № 905/55/24 (905/1278/25) - задовольнити частково.
2.Рішення Господарського суду Донецької області від 17.03.2026 у справі № 905/55/24 (905/1278/25) - змінити.
3. Викласти абзаци 1-4 резолютивної частини рішення Господарського суду Донецької області від 17.03.2026 у справі № 905/55/24 (905/1278/25) у наступній редакції:
"Позов задовольнити частково.
Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства "Національна Енергетична Компанія "Укренерго" (код ЄДРПОУ 00100227; 01032, м Київ, вул.Симона Петлюри, 25) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" (код ЄДРПОУ 31831942; 85612, Донецька область, м.Курахове, вул.Енергетиків, 34):
- 35 061 648,01 грн інфляційних втрат за порушення виконання основного зобов`язання період з 16.11.2021 та з 21.01.2022 по день підписання між сторонами актів зарахування зустрічних однорідних вимог;
- 3 885 217,36 грн 3% річних за період з 16.11.2021 та з 21.01.2022 по день підписання між сторонами актів зарахування зустрічних однорідних вимог;
- 189,01грн грн за прострочення виконання рішення суду у справі №910/18613/21, як грошового зобов`язання.
Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства "Національна Енергетична Компанія "Укренерго" (код ЄДРПОУ 00100227; 01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, 25) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" (код ЄДРПОУ 31831942; 85612, Донецька область, м.Курахове, вул.Енергетиків, 34) судовий збір у розмірі 467 364,65 грн.
У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" у розмірі 2074,28 грн відмовити".
4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" (код ЄДРПОУ 31831942; 85612, Донецька область, м.Курахове, вул.Енергетиків, 34) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна Енергетична Компанія "Укренерго"" (код ЄДРПОУ 00100227; 01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, 25) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 37,34 грн.
5.Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 18.06.2026.

Головуючий суддя П.В. Демідова

Суддя О.О. Крестьянінов 

Суддя І.В. Тарасова