Провадження №2/359/475/2026
Справа №359/3906/22
РІШЕННЯ
Іменем України
07 травня 2026 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі: 
головуючого судді Журавського В.В.
при секретарі Алфімовій І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Егерзунд Сіфуд» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог.
Наприкінці червня 2022 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вказаним позовом, який обґрунтували тим, що вони працювали в ТОВ «Егерзунд Сіфуд» відповідно на посадах водія автотранспортних засобів, продавця-консультанта магазину №1 та продавця консультанта відділу гастрономія магазину №1. 31 березня 2022 року за допомогою месенджера Телеграм позивачі отримали повідомлення, що ТОВ «Егерзунд Сіфуд» як компанія призупиняє свою діяльність через воєнні дії в Україні, а в сі працівники компанії звільнені з 25 березня 2022 року. 01 квітня 2022 року за допомогою месенджера Телеграм було повідомлено, що рішення про звільнення прийнято внаслідок того, що період воєнного стану не відомий, а кошти на виплату заробітної плати у відповідача відсутні. В подальшому, а саме 29 квітня 2022 року у вищевказаний спосіб було повідомлено по відновлення роботи підприємства. Наказ про власне звільнення позивачі не отримували та розрахунок при звільненні з ними не був проведений. Лише 25 травня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали трудові книжки, з яких дізнадися про звільнення з 25 березня 2022 року на підставі наказу №105-к від 25 березня 2022 року за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, а ОСОБА_3 – отримав трудову книжку засобами поштового зв`язку за місцем проживання. Своє звільнення з роботи позивачі вважають незаконним з підстав відсутності у них вільного волевиявлення на звільнення за угодою сторін. Тому ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили: визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Егерзунд Сіфуд» №105-к від 25 березня 2022 року в частині їхнього звільнення, а також поновити з 28 березня 2022 року ОСОБА_3 на посаді водія автотранспортних засобів служби доставки ТОВ «Егерзунд Сіфуд», ОСОБА_1 – на посаді продавця-консультанта магазину №1 ТОВ «Егерзунд Сіфуд», ОСОБА_2 – на посаді продавця-консультанта відділу гастрономія магазину №1 ТОВ «Егерзунд Сіфуд», а також стягнути з ТОВ «Егерзунд Сіфуд» на користь кожного з позивачів середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 березня 2022 року та по день ухвалення судового рішення. 

2. Процесуальні дії у цивільній справі.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2023 року було позовні вимоги були задоволені частково: змінено дату звільнення позивачів відповідно до наказу ТОВ «Егерзунд Сіфуд» від 25 березня 2022 року №105-к, а саме: замість дати звільнення 25 березня 2022 року, змінити на – 1 квітня 2022 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено (т.2 а.с.20-31).
Постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_4 було залишено без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2023 року – залишено без змін (т.2 а.с.90-94).
Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2024 року касаційну скаргу представника позивачів ОСОБА_4 було задоволено частково, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року – скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.3 а.с.174-179).
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 серпня 2024 року цивільну справу №359/3906/22 було передано для розгляду судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Журавському В.В. (т.2 а.с.194-195).
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ТОВ «Егерзунд Сіфуд» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України (т.2 а.с.222).
Постановою Київського апеляційного суду від 05 березня 2025 року було скасовано ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2024 року, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.3 а.с.46-52).
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, було відмовлено в задоволенні клопотання представника позивачів ОСОБА_4 про залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_3 (т.3 а.с.96-100).
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2025 року було закрито провадження в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ «Егерзунд Сіфуд» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з його смертю та відсутності підстав для правонаступництва (т.3 а.с.93-95).
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2025 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (т.3 а.с.106-107).
Постановою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_4 на протокольну ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2025 року було визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала (т.3 а.с.134-135).
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2026 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про виклик та допит свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (т.3 а.с166-168).
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2026 року було задоволено клопотання ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (т.3 а.с.175-176).

3. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їхній представник ОСОБА_4 підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні у повному обсязі. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомили, що вони працювали в магазині №1 ТОВ «Егерзунд Сіфуд» на посадах продавців-консультантів. 25 березня 2022 року їх було звільнено з роботи, про що вони дізналися 31 березня 2022 року через Telegram канал - «Egersund seafood Ukraine». Згоди на своє звільнення вони не надавали, а тому наказ про звільнення вважають протиправним. Просять поновити їх на роботі з 28 березня 2022 року та стягнути втрачений заробіток за час перебування у вимушеному прогулі, починаючи з 28 березня 2022 року по день ухвалення судового рішення.
Представник відповідача ОСОБА_5 заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що позивачі дійсно працювали в ТОВ «Егерзунд Сіфуд» на посадах продавців-консультантів магазину №1. 24 березня 2022 року відповідачем було запропоновано працівникам ТОВ «Егерзунд Сіфуд» звільнитися за згодою сторін з 25 березня 2022 року, так як на той час компанія призупинила свою діяльність через війну в Україні. Представник відповідача наполягав на тому, що згоду позивачів на їхнє звільнення за угодою сторін відповідач отримав, так як у запропонований день та час, а саме 25 березня 2022 року до 15.00 години жоден із них не прибув до місця своєї роботи для вирішення питання переводу на безпечну територію до магазину у м. Львів. Таку поведінку відповідач оцінив як надання позивачами мовчазної згоди на звільнення за угодою сторін.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 
Встановлено, що з 18 жовтня 2018 року ОСОБА_1 працював в ТОВ «Егерзунд Сіфуд» на різних посадах, перед звільненням – на посаді продавця-консультанта відділу охолодженої риби магазину №1, а ОСОБА_2 – з 07 листопада 2016 року також на різних посадах та перед звільненням – на посаді продавця-консультанта відділу гастрономія магазину №1. Вказані обставини підтверджуються копією трудових книжок, заведених на ім`я позивачів (т.1 а.с.16-20,21-25). 
Встановлено, що наказом ТОВ «Егерзунд Сіфуд» «Про впровадження режиму роботи та оплати праці на період воєнного стану» №15 від 28 лютого 2022 року був затверджений перелік працівників, які з 01 березня 2022 року залучаються до виконання безперебійних завдань і функцій підприємства в умовах воєнного стану. Працівників, окрім тих, що вказані у додатку 1 табелювати відсутність буквеним кодом «НЗ» (неяка з нез`ясованих причин) (т.1 а.с.67-66).
В подальшому, наказом ТОВ «Егерзунд Сіфуд» «Про призупинення дії трудових договорів з працівниками» №17 від 24 березня 2022 року у зв`язку з неможливістю забезпечення безпечних умов праці робітникам, припинення поставок продукції та з метою збереження життя працівників з 24 березня 2022 року було припинено дію трудових договорів з працівниками ТОВ «Егерзунд Сіфуд», в тому числі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , до припинення/скасування воєнного стану або прийняття рішення про скасування припинення дії трудових договорів (т.1 а.с.69-71).
Вищевказані накази були доведені до відома позивачів шляхом публікації повідомлень за допомогою мобільного застосунку «Телеграм» в групі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (т.1 а.с.74-77), що відповідає положенню ч.2 ст.7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Наказом ТОВ «Егерзунд Сіфуд» №105-к від 25 березня 2022 року ОСОБА_1 був звільнений з посади продавця-консультанта відділу охолодженої риби магазину №1 та ОСОБА_2 – з посади продавця-консультанта відділу гастрономія магазину №1, з 25 березня 2022 року за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України (т.1 а.с.94,95).
31 березня 2022 року в мобільному застосунку «Телеграм» в групі під назвою «Egersund seafood Ukraine» було опубліковано повідомлення, згідно з яким у зв`язку з жахливими військовими діями на території України, уся компанія призупинила свою діяльність, а також, що з 25 березня 2022 року усі співробітники компанії звільнені. 
01 квітня 2025 року в мобільному застосунку «Телеграм» в групі під назвою «Egersund seafood Ukraine» було також додатково повідомлено, що з 01 березня 2022 року компанія тимчасово призупинила свою діяльність і магазини усі закрити, керівництво компанії вирішило розірвати зі співробітниками трудові договори, так як період військового стану не відомий, кошти на виплату заробітної плати відсутні. При цьому зазначено, що рішення про звільнення дозволить співробітникам зареєструватися у центрі зайнятості і отримувати від держави виплати, а хтось, можливо, зможе працевлаштуватися на іншу роботу. Щодо трудових книжок зазначено, що усі трудові книжки будуть видані після закінчення військових дій, так як у співробітників відділу кадрів не має можливості потрапити на робоче місце. Усі трудові відносини велися в електронному виді. Тому любий співробітник може зареєструватися на сайті пенсійного фонду і взяти звідти свою електронну книжку.
05 травня 2022 року та 13 травня 2022 року відповідно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали наручно трудові книжки, згідно акту прийому-передачі трудових книжок та наказі про звільнення ТОВ «Егерзунд Сіфуд» (т.1 а.с.85-86).
Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані главою ІІІ «Трудовий договір», главою ХV «Індивідуальні трудові спори» КЗпП України.
5. Норми права, якими суд керується при вирішенні спору.
5.1. норми матеріального права та судова практика.
За змістом ч.6 ст.43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
У відповідності до ст.21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.
Відповідно до ч. 1 ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення.
За змістом ч.2 ст.7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником.
У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. 
В пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31 серпня 2020 року у справі №359/5905/18 (провадження №61-22851св19) розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.
У постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі №461/3375/21 (провадження №61-6595св22) зазначено, що припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП можуть бути в письмовій або в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 статті 36 КЗпП і раніше домовлена дата звільнення. Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав. Отже, чинним законодавством не передбачено обов`язкової письмової форми угоди сторін про припинення трудового договору. Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору».
У постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №222/438/17-ц зазначено, що частиною третьою статті 205 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Так, мовчання (не виявлення позивачем відсутності згоди на припинення трудових відносин) визнається виявом волі укласти/змінити угоду у випадках, передбачених законодавством.
У постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі №387/326/20 зазначено, що у трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачених трудовим законодавством та трудовим договором. Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Під зловживанням трудовим правом для сторін трудових відносин варто розуміти особливу недобросовісну поведінку, пов`язану з навмисним створенням для працівника та (або) роботодавця ситуації правової невизначеності за межами права, з порушенням принципів справедливості, добросовісності та розумності.

5.2. норми процесуального права.
Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив, що на час виникнення спірних правовідносин він працював керуючим магазину №1 ТОВ «Егерзунд Сіфуд», що розташований у м. Київ, пр-т. П. Григоренка №32-д. Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 працювали під його безпосереднім керівництвом. Коли розпочалася війна, то більшість працівників магазину №1 вже не вийшли на роботу. 24 лютого 2022 року магазин №1 працював півдня, а з 25 лютого 2022 року він вже не працював. Керівництво компанії дало вказівку свідку робити ревізію у магазині, а залишки продукції звозити на склад. Свідок повідомив, що основним видом діяльності ТОВ «Егерзунд Сіфуд» є реалізація рибної продукції, основна маса якої постачалася із-за кордону з Норвегії. Через бойові дії в Україні, введення комендантської години, а також зниження купівельної спроможності населення компанія у березні 2022 року взагалі не працювала. Наприкінці березня 2022 року йому на електронну пошту було переслано наказ ТОВ «Егерзунд Сіфуд» про призупинення дії трудових договорів з працівниками магазину №1. Даний наказ він довів до відома своїх працівників засобами зв`язку через чат Telegram каналу, який було створено для спілкування працівників Магазину №1. Свідок повідомив, що іншим способом довести цей наказ до працівників він на той час не мав можливості, оскільки майже всі працівники, крім охорони, вже не виходили на роботу з 25 лютого 2022 року, а частина з них виїхала у безпечні місця, в тому числі за кордон. Після ознайомлення із даним наказом у чаті Telegram каналу магазину №1 почалася дискусія щодо доцільності призупинення дії трудових договорів, і самі працівники запропонували керівництву розірвати договори за згодою сторін, як це вже впроваджувалося у їх компанії в 2020 році, коли в Україні було введено карантин у зв`язку з захворюванням на Ковід. Дану пропозицію він довів своєму керівництву, проти чого останнє не заперечувало. У зв`язку з чим йому було надано доручення попередити своїх працівників про їх подальше звільнення з 25 березня 2022 року за згодою сторін, а хто буде заперечувати проти такого звільнення має прибути 25 березня 2022 року до 15.00 години по місцю своєї роботи в магазин №1 для вирішення питання про подальше їх переведення до магазину компанії у м. Львів. Також свідок повідомив у чаті Telegram каналу магазину №1, що неявка працівників у визначену дату вважатиметься згодою на звільнення. Трудові книжки працівники на той час не могли отримати через відсутність доступу до них, проте витяги з наказів про звільнення за попереднім замовленням працівників компанія обіцяла їм видати через директора магазину №1. Свідок також повідомив, що позивачі 24 березня 2022 року приймали участь у цій дискусії в чаті Telegram каналу магазину №1 та достеменно були обізнані про зміст такої пропозиції. Проте жоден із них 25 березня 2022 року не прибув до адміністрації до 15.00 години як і в подальшому, до звернення з позовом до суду, не висловлював жодних заперечень щодо такого звільнення. Пробувши на своєму робочому місці 25 березня 2022 року до 15.00 години, свідок повідомив керівництво про те, що ніхто з працівників до магазину №1 для переведення на роботу до м. Львів не з`явився, після чого було видано наказ №105-к від 25 березня 2022 року про звільнення працівників. Також свідок повідомив, що після звільнення позивачі у травні 2022 року зверталися до нього із проханням видати трудові книжки та витяги з наказів про звільнення, запитували про те чи не планується відкриття магазину, коли їх повернуть на роботу. В той же час жодних нарікань щодо свого звільнення чи будь-яких інших невдоволень з цього питання позивачі йому не висловлювали. Лише в середині квітня 2022 року працівник відділу кадрів ОСОБА_11 передала йому за місцем знаходження магазину №1 трудові книжки та витяги з наказів про звільнення працівників за актами прийому-передачі. ОСОБА_2 отримав трудову книжку та витяг з наказу про звільнення 05 травня 2022 року, а ОСОБА_1 – 13 травня 2022 року про що розписалися у акті.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила, що станом на лютий 2022 року вона працювала в ТОВ «Егерзунд Сіфуд» на посаді начальник відділу кадрів. Коли почалася війна більшість працівників не вийшли на роботу і компанія за це ніяких санкцій не вводила. З 25 лютого 2022 року магазини вже не працювали, окрім одного, що знаходиться у м. Львів. З 28 лютого 2022 року до виконання безперебійних завдань компанії залучалися певні працівники, а всі інші табелювалися кодом «НЗ». 24 березня 2022 року через відсутність роботи та неможливість забезпечення безпечних умов праці керівництво прийняло рішення про призупинення дії трудових договорів з працівниками. Цей наказ готувала вона та передала його на підпис директору. Після підписання директором даний наказ вона надіслала на електронні пошти керуючих магазинів, у тому числі й керуючому магазину №1 – Кошовому Артему для ознайомлення працівників. Після обіду 24 березня 2022 року керуючий магазину №1 Кошовий Артем повідомив їй про те, що більшість працівників виявили ініціативу звільнитися за угодою сторін як це вже було під час Ковіду. Дану інформацію було обговорено керівництвом компанії в «зумі» і прийнято рішення про можливість розірвання трудових договорів з працівниками з 25 березня 2022 року за угодою сторін. Також було прийнято рішення про те, якщо хтось із працівників не згоден із таким звільненням, йому слід прибути до 15.00 години 25 березня 2022 року за місцем роботи для вирішення питання щодо переведення на роботу до магазину у м. Львів. Неявка працівника для вирішення цього питання у визначений день та час вважатиметься згодою працівника за звільнення. 25 березня 2022 року після 15.00 години керуючий магазином №1 Кошовий А.О. повідомив свідку про відсутність невдоволених працівників, а саме що ніхто із зауваженнями чи скаргами проти звільнення до магазину №1 так і не прибув. Лише після цього свідок підготувала наказ №105-к від 25 березня 2022 року про звільнення працівників та передала його на підпис керівнику, який у подальшому надіслала на пошту керуючих магазинів. 
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила, що працює в ТОВ «Егерзунд Сіфуд» на посаді інспектора відділу кадрів, здійснює ведення загального діловодства, а саме прийом та звільнення працівників, ведення трудових книжок тощо. Коли почалася війна в 2022 році вона вже не виходила роботу, оскільки від місця її проживання до с. Щасливе Бориспільського району, де знаходилось офісне приміщення компанії, перестав курсувати громадський транспорт. Свідок також повідомила, що офісне приміщення у якому знаходиться її робоче місце компанії не належить, а орендується. Після початку вторгнення росії на територію України, власник приміщення обмежив орендарів в доступі до офісних приміщень. Тому доступу до сейфу у якому зберігалися трудові книжки працівників ТОВ «Егерзунд Сіфуд» вона не мала, незважаючи на те, що ключ від сейфу де вони зберігалися був лише у неї. Вже після деокупації Київської області вона дізналася, що наприкінці березня 2022 року працівники компанії були звільнені за угодою сторін і що їй потрібно на кожного працівника підготувати витяг з наказу про звільнення та заповнити кожному трудову книжку. Після 10 квітня 2022 року, коли доступ до офісного приміщення було відновлено, вона почала на декілька годин щодня приїздити на роботу та готувати ці документи. У середині квітня 2022 року двома партіями вона передала до магазину №1 акти прийому-передачі витягів з наказу про звільнення та трудові книжки. При цьому, запис у трудові книжки про звільнення працівників вона робила в середині квітня 2022 року, як тільки змогла потрапити на роботу, проте дату звільнення вона зазначала так, як це було зазначено у наказі про звільнення, а саме 25 березня 2022 року. Також свідок повідомила, що їй відомо про пропозицію компанії перевести працівників, які не бажали звільнятися за угодою сторін, до магазину у м. Львів.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомив, що він працює на посаді старшого інспектора охорони магазину №1. З перших днів війни йому було доручено охороняти магазин №1. Із восьми підпорядкованих йому осіб відгукнулось прийти на роботу лише три. Починаючи з 25 лютого 2022 року магазин №1 вже не працював, у ньому здійснювалась ревізія товару та переміщення залишків продукції на склад. Спілкування працівників магазину №1 з керівництвом здійснювалося за допомогою чату в Telegram каналі магазину №1. Наприкінці березня 2022 року у даний чат Telegram канал поступила інформація про призупинення дії трудових договорів з працівниками, а згодом про розірвання трудових договорів. Його ця інформація не стосувалася, оскільки керівництво компанії з 28 лютого 2022 року залучило його до виконання безперебійних завдань підприємства. Кукота та Липовий були учасниками даного чату Telegram каналу, про те, що вони повідомляли щодо подальшої роботи він не пам`ятає. Також свідок повідомив, що пам`ятає, що керуючий магазином №1 ОСОБА_6 у даному чаті Telegram каналу пропонував працівникам, які не хочуть звільнятись за угодою сторін переїхати до магазину у м. Львів для продовження роботи.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомила, що працює старшим касиром магазину №1. 24 лютого 2022 року вона була на роботі до 16.00 години, проте з 25 лютого на роботу вона вже не виходила, а переїхала за межі Київської області до початку квітня 2022 року. Через чат у Telegram каналі магазину №1 вона дізнавалась усі новини щодо роботи підприємства, зокрема про призупинення дії трудових договорів з кінця березня 2022 року, далі про розірвання трудових договорів, а тим хто не згоден було запропоновано переїхати до м. Львів для продовження роботи у іншому магазині компанії. Також свідок повідомила, що після деокупації Київської області, наприкінці квітня 2022 року поступово було відновлено роботу магазину №1. Керівництво повертало працівників на роботу спочатку з більшою кваліфікацією, а згодом усіх інших.
Встановлено, що з 24 лютого 2022 року по 02 квітня 2022 року частина Київської області була окупована російською федерацією, що є загальновідомим фактом та додатковому доказуванню не підлягає.
Аналізуючи показанні свідків допитаних у судовому засіданні встановлено, що магазин №1 припинив свою роботу з 25 лютого 2022 року. Із показань свідка ОСОБА_8 вбачається, що доступ до трудових книжок працівників магазину № НОМЕР_1 був лише у неї, проте доступ їй до офісного приміщення було обмежено власником приміщення, тому з 25 лютого 2022 року вона в силу цих причин, а також через відсутність транспортного сполучення, не могла потрапити на робоче місце для виконання своїх функцій по заповненню трудових книжок та підготовки витягів з наказу про звільнення працівників. Записи у трудові книжки про звільнення працівників свідок ОСОБА_8 робила у середині квітня 2022 року, після деокупації Київської області, проте дату звільнення ставила як у наказі – 25 березня 2022 року.
Враховуючи вказані обставини, а також виходячи з того, що законодавством України допускається прийняття у якості підстав для укладення/зміни правовідносин конклюдентні дії та мовчазну згоду, суд дійшов висновку про те, що ТОВ «Егерзунд Сіфуд» отримало з боку позивачів мовчазну згоду (конклюдентні дії) на звільнення з займаних посад через відмову у подальшому продовженні трудових відносин, що було виражене у нез`явленні за в запропонований день та час, відмові у написанні заяви щодо переведення до інших структурних підрозділів ТОВ «Егерзунд Сіфуд», що розміщені на підконтрольній території України.
Зазначене у повній мірі відповідає обставинам справи, викладеним у цивільній справі №222/438/17-ц у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року, зокрема як і в даній цивільній справі роботодавець через окупацію російської федерації втратив доступ до офісного приміщення у якому зберігалися трудові книжки працівників, а також вже не міг забезпечувати безпечні умови їх праці, тому працівникам і було запропоновано звільнитися за угодою сторін, а тим хто проти цього заперечував пропонувалося переведення для продовження роботи на безпечну територію України.
З досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що 24 березня 2022 року ТОВ «Егерзунд Сіфуд» запропонував позивачам з 25 березня 2022 року розірвати трудові договори за угодою сторін, а в разі небажання - перевестись для роботи до магазину компанії у м. Львів для чого необхідно було прибути до 15.00 години 25 березня 2022 року до магазину №1. Позивачі були обізнані про те, що в разі заперечень проти звільнення, їм потрібно прибути до 15.00 години 25 березня 2022 року до магазину №1, однак цього не зробили і жодних заперечень не надали.
Враховуючи показання допитаних свідків, а також той факт, що на момент звільнення позивачів ТОВ «Егерзунд Сіфуд» втратив доступ до офісного приміщення, у тому числі й до трудових книжок, які зберігалися у ньому у с. Щасливе Бориспільського району, через часткову окупацію Київської області суд приходить до висновку про ревалентність обставин даної справи обставинам у цивільній справі №222/438/17-ц та застосовність правових висновків у справі №222/438/17-ц до даної цивільної справи.
В судовому засіданні, яке відбувалося 21 січня 2026 року, позивачі повідомили, що про своє звільнення їм стало відомо з чату Telegram каналу 31 березня 2022 року. Обставин призупинення роботи компанії з 25 лютого 2022 року, крім магазину у м. Львів, вони не заперечували. Позивачі також повідомили, що після звільнення вони спілкувалися з керуючим магазином №1 ОСОБА_6 щодо подальшого відновлення їх на роботі. Їм керівник обіцяв, що всіх повернуть на роботу, проте згодом. Коли у кінці квітня 2022 року магазин №1 поступово почав відновлювати свою роботу вони зверталися до керівництва з питанням поновлення на роботі, але їм сказали чекати. Коли вони зрозуміли, що найближчим часом їх на роботу не приймуть вирішили звернутися до адвоката. 05 травня 2022 року ОСОБА_2 у магазині №1 отримав витяг заказу про звільнення та трудову книжку, а ОСОБА_1 – 13 травня 2022 року. Також позивачі повідомили, що вони не оскаржували наказ про звільнення, як і не заперечували підстав для звільнення, так як хотіли з часом після відновлення роботи магазину №1 поновитись на роботі. Перешкод для оскарження наказу про звільнення у них також не було. 
При цьому, суд звертає увагу на те, що реалізація передбаченого ст.47 КЗпП України права працівника отримати в день звільнення копію наказу про звільнення кореспондується не лише з обов`язком роботодавця видати вказані документи, а й із добросовісною поведінкою самого працівника, який за наявності відповідної пропозиції роботодавця та фактичної можливості отримати ці документи, не ухиляється від їх отримання. 
За встановлених судом обставин вбачається, що позивачі були обізнані із пропозицією відповідача розірвати трудові відносини з 25 березня 2022 року за угодою сторін. Жоден із них, у разі наявності заперечень проти такого звільнення, у запропонований роботодавцем день та час не прибув до місця своєї роботи у магазин №1 для вирішення питання про переведення на іншу роботу до магазину у м. Львів. Будь-яких зауважень чи заперечень позивачі також не пред`являли відповідачу до моменту звернення з позовом до суду. 
Натомість, згідно з відомостей Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми виплачених доходів та триманих податків в другому кварталі 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримували державну соціальну допомогу у Київському міському центрі зайнятості (т.1 а.с.202-204).
В подальшому, а саме 09 червня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договори про надання правової допомоги з адвокатом Фадєєвою Н.І. Згідно адвокатських запитів, направлених 21 травня 2022 року представником позивачів ОСОБА_4 , до ТОВ «Егерзунд Сіфуд», тобто до пред`явлення даного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у повній мірі були обізнані про звільнення з роботи, зокрема про дату та підставу звільнення, номер та дату відповідного наказу про звільнення.
Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до переконання, що позивачі не заперечували проти звільнення за угодою сторін з 25 березня 2022 року, оскільки з кінця березня 2022 року до травня 2022 року вони не зверталися за наказом про звільнення та трудовою книжкою, адже сподівалися, що найближчим часом їх повернуть на роботу після відновлення роботи магазину №1. Із позовною заявою до суду вони звернулися лише в кінці червня 2022 року, майже через три місяці після звільнення. Такі дії позивачів суд оцінює як надання мовчазної згоди на звільнення з 25 березня 2022 року за угодою сторін.
 
Щодо вказівок Верховного Суду про необхідність з`ясування чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін, суд зазначає, що з викладених вище підстав згода позивачів на звільнення за угодою сторін у момент видачі наказу про звільнення була наявна, адже жоден із них як до 15.00 години 25 березня 2022 року, так і протягом майже трьох місяців після звільнення не заперечили проти цього і доказів такої незгоди суду не надав. Доказів анулювання позивачами попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін суду також не надано. 
Суд звертає увагу, що невчинення позивачами протягом трьох місяців з часу звільнення до дня звернення з позовом до суду будь-яких дій щодо оспорювання наказу про звільнення навпаки свідчить про те, що як на момент звільнення 25 березня 2022 року, так і протягом трьох місяців після звільнення позивачі проти такого звільнення не заперечували. А підставою для звернення з позовом до суду є лише зволікання роботодавця з прийняттям їх на раніше займані посади. Проте, як повідомили допитані у судовому засіданні свідки, таке зволікання із поворотним прийняттям на роботу звільнених працівників обумовлювалося поступовим відновленням роботи магазину №1, адже в кінці квітня 2022 року велика кількість населення ще не повернулася до м. Києва з безпечних місць і в першу чергу повертали на роботу працівників з більш високою кваліфікацією та досвідом роботи.
Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що відповідач отримав з боку позивачів мовчазну згоду (конклюдентні дії) на звільнення з роботи через відмову у подальшому продовженні трудових відносин, що було виражене у нез`явленні за адресою місця їх роботи магазину №1 до 15.00 години 25 березня 2022 року та у відмові у вирішенні питання про продовження трудових стосунків у магазині відповідача, що розташований у м. Львів. Доказів зворотнього позивачі не надали, а їхні пояснення спростовуються матеріалами справи.
З цих міркувань суд вважає, що ТОВ «Егерзунд Сіфуд» при звільненні позивачів не були порушені вимоги КЗпП України у зв`язку з цим позовні вимоги про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Зважаючи на ту обставину, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є похідними від вимоги про поновлення на роботі, у задоволенні яких ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено. Тому підстави для стягнення з ТОВ «Егерзунд Сіфуд» на користь позивачів середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28 березня 2022 року та по день ухвалення рішення суду, відсутні.

7. Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не сплачували судовий збір, оскільки на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від його сплати. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого ними позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для розподілу судових витрат, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ч.6 ст.43 Конституції України, ч.2 ст.7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ст.5-1, ст.21, п.1 ч.1 ст.36, ч. 1 ст.47, ч.1 та ч.2 ст.235 КЗпП України, ч.1 ст.77, ст.78, ч.1 та ч.6 ст.81, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного рішення суду – 12 травня 2026 року. 

Суддя      підпис 

З оригіналом згідно:
Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський