ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року	Львів	Справа № 449/1784/25 пров. № А/857/11068/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Глушка І.В.,
суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 січня 2026 року, ухвалене суддею Савчак А.В. у м. Перемишляни у справі №449/1784/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського районного управління поліції ГУНП у Тернопільській області про скасування постанови, закриття провадження у справі, -

ВСТАНОВИВ:

08 грудня2025 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, у якому просив скасувати постанову серії ЕНА №6247846 від 29.11.2025 про накладення адміністративного стягнення, а провадження у справі – закрити.
Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 січня 2026 року позов ОСОБА_1 до Тернопільського районного управління поліції ГУНП у Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено.
Постанову серії ЕНА №6247846 від 29.11.2025 про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП у виді штрафу 1190 грн скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито.
Рішення мотивоване тим, що факт забруднення номерного знаку не заперечувався, однак, причиною цього було саме забруднення проїжджої частини (болото). Дані обставини також підтверджуються і відеозаписом, наданим позивачем, на якому видно, що дорога навкруги вкрита значним шаром болота.
Судом також в рішенні надано оцінку заявленому Тернопільським районним управлінням поліції ГУНП у Тернопільській області клопотанню про залучення безпосередньо ГУНП у Тернопільській області в якості відповідача, оскільки, Тернопільське управління поліції немає статусу юридичної особи. Суд, з покликанням на ст.15 Закону України «Про національну поліцію», та п.7 ч.1 ст.4 КАС України наголосив на правильності визначення судом суб`єктного складу для вирішення спірних правовідносин.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Головне управління Національної поліції в Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що належним відповідачем щодо оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен бути відповідний орган Національної поліції. Спірним рішенням судом допущено грубе порушення прав Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, оскільки скаржнику не надано можливість скористатись правом на справедливий судовий розгляд, не забезпечено рівні можливості для захисту своїх прав та інтересів, що є основою принципу змагальності процесу.
Сторони у справі правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористались, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що постановою серії ЕНА №6247846 від 29.11.2025 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП через забруднений задній номерний знак та нього накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 гривень.
ОСОБА_1 , вважаючи постанову протиправною, звернувся до суду з вимогами про її скасування.
Надаючи юридичну оцінку таким висновкам суду та обставинам справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
За приписами п. 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: як зокрема порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №742/2298/17 та від 26.12.2019 у справі за №724/716/16-а.
Вирішуючи цей спір по суті у такому суб`єктному складі учасників справи, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Спірна постанова винесена інспектором СПД (м. Підгайці) відділу поліції (м. Бережани) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції Фецаком Миколою Миколайовичем.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено як юридичну особу публічного права територіальні органи Національної поліції, серед яких Головне управління Національної поліції в Тернопільській області.
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» на території Тернопільської області утворено три райони: Кременецький, Тернопільський, Чортківський.
Наказом Національної поліції України від 08.12.2020 № 955 «Про затвердження змін до Структури територіальних органів поліції» утворено наступні районні територіальні (відокремлені) підрозділи: Тернопільське районне управління поліції, Чортківський районний відділ поліції, Кременецький районний відділ поліції (без статусу юридичної особи).
Отже, належним відповідачем в даній справі є Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, оскільки інспектор СПД (м. Підгайці) відділу поліції (м. Бережани) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області старший лейтенант поліції Фецак Микола Миколайович є працівником структурного територіального відокремленого підрозділу ГУНП в Тернопільській області, який не має статусу юридичної особи. Єдиною належним чином зареєстрованою юридичною особою є саме ГУНП в Тернопільській області. Вказана юридична особа має свій рахунок та несе відповідальність, а також виконує свої зобов`язання та здійснює діяльність як суб`єкт владних повноважень та є розпорядником бюджетних коштів.
Апеляційний суд вважає, що задоволення судом позовних вимог (до Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області) є безпідставним вирішенням справи за участю неналежного відповідача.
Відповідно до частини третьої статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (ч. 4 ст. 48 КАС України).
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду першої інстанції є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
Колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.
Особа, яка залучається до участі у справі у процесуальному статусі відповідача має процесуальні права та процесуальні обов`язки, визначені Кодексом адміністративного судочинства України.
За правилами частини сьомої статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача.
Зокрема, залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавило би залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими Кодексом адміністративного судочинства України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.
Така правова позиція щодо застосування норм процесуального права висловлена Верховним Судом у постанові від 09.07.2020 у справі № 2040/5355/18.
Викладене, у свою чергу, свідчить, що заміна первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції. Іншого процесуальним законодавством не передбачено.
Суд першої інстанції вищенаведених вимог процесуального закону не дотримав, та не з`ясував, хто є належним відповідачем у справі.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, позбавлена можливості в межах наданої їй Кодексом адміністративного судочинства України компетенції виправити вказаний процесуальний недолік, оскільки частиною сьомою статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
З огляду на викладене, враховуючи предмет даного позову, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, в порушення вказаних вимог процесуального закону, вирішуючи спір про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6247846 від 29.11.2025 про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 121-3 КУпАП не з`ясував належність відповідача у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача.
Слід зазначити, що судом було відкрито провадження із зазначенням відповідача – управління патрульної поліції у Тернопільській області ГУНП України, ухвалою від 23.12.2025 здійснено заміну відповідача на Тернопільське районне управління поліції ГУНП у Тернопільській області у зв`язку із зверненням Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП із клопотання про заміну неналежної сторони.
Матеріали справи не містять жодних доказів того, що суд першої інстанції запропонував позивачу здійснити заміну неналежного відповідача на належного або залучити до участі у справі в якості другого відповідача саме Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, а також заперечень позивача щодо обраного судом першої інстанції суб`єктного складу при вирішенні спірних правовідносин..
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не встановивши фактичні обставини, які мають значення для справи, та не здійснивши заміну неналежної сторони, яка, в силу обмежень, встановлених статтею 48 Кодексу адміністративного судочинства України, могла бути проведена виключно судом першої інстанції, допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
При цьому, судова колегія вважає за необхідне наголосити на тому, що відмова у задоволенні адміністративного позову до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.
Аналогічний за змістом правовий висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №456/2935/15-а, від 30.09.2019 року у справі №819/940/18 та від 31.10.2019 у справі №826/17241/16.
Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини, розгляд справи по суті без урахування належного суб`єктного складу сторін, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено статтею ст. 286 КАС України.
Так, відповідно до ч. 3 цієї статті за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
За приписами частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.
Враховуючи положення статей 286 та 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Керуючись статтями 139, 242, 272, 286, 308, 309, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області задовольнити, а рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 січня 2026 року у справі №449/1784/25 – скасувати.
Постанову, винесену інспектором СПД (м. Підгайці) відділу поліції (м. Бережани) Тернопільского районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції Фецаком Миколою Миколайовичем, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення серії ЕНА №6247846 від 29.11.2025 залишити без змін, а позов ОСОБА_1 до Тернопільського районного управління поліції ГУНП у Тернопільській області про скасування постанови, закриття провадження у справі - без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк