ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 604/315/25	Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я. 	
Провадження № 22-ц/817/628/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сікорської Ірини Станіславівни на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2026 року, ухвалене суддею Стельмащуком П.Я. за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
У травні 2025 року ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №3825483 від 30.11.2021 року у розмірі 24 508,21 грн, з яких: 8 046,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 15 962,21 грн - заборгованість за відсотками, 500 грн - заборгованість за комісією. 
В обґрунтування позову зазначено, що 30.11.2021 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит №3825483. Відповідно до договору відповідачу надано кредит шляхом перерахування коштів на картковий рахунок у сумі 10000,00 грн строком на 21 день, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. 
26.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу № 26-07/2024, згідно з яким до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №3825483 від 30.11.2021 року. 
Відповідачем умови договору не виконувались, внаслідок чого утворилась заборгованість у вищевказаному розмірі, яку позивач просив стягнути з відповідача.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05 березня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором про споживчий кредит №3825483 від 30.11.2021року у розмірі 24008,21 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 8046,00 грн, заборгованість за відсотками 15962,21 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» судовий збір в розмірі 2372,98 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Сікорська І.С. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту укладення кредитного договору та надання відповідачу кредитних коштів, а надані ним документи не підтверджують виникнення заборгованості у заявленому розмірі. Крім того, скаржник вважає безпідставним стягнення процентів за користування кредитом, посилаючись на відсутність належного погодження їх розміру, сплив строку кредитування та невідповідність заявлених до стягнення процентів принципам справедливості, добросовісності й розумності.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим. 
Доводи відзиву зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки матеріалами справи підтверджується факт укладення відповідачем кредитного договору шляхом підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримання кредитних коштів на належну їй платіжну картку та часткове виконання зобов`язань за договором. Позивач також зазначає, що нарахування процентів здійснено відповідно до умов договору та чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм права і спростовуються наявними у справі доказами. 
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Обставини справи.
30.11.2021 року року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №3825483 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, одноразового ідентифікатора, згідно з умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 10000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути грошові кошти та сплатити проценти від суми позики відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі.
Договір підписано ОСОБА_1 30.11.2021 року о 12:06 год. одноразовим ідентифікатором — S15237, що стверджується наявними даними в системі “Електронний суд”.
Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення, складеною ТОВ «Мілоан», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 24508,21 грн. із яких: заборгованість за тілом кредиту 8046 грн; заборгованість за відсотками 15962,21 грн, нарахованими за період з 30.11.2021 року по 04.03.2022 року включно. Як видно із вказаного розрахунку заборгованості, у період з 01.12.2021 року року до 21.12.2021 року (21 день) нараховано відсотки в сумі 1323 грн. (0,63 % від суми кредиту в день).
Крім того, із матеріалів справи видно, що в період з 30.11.2021 року по 04.03.2022 року на погашення заборгованості ОСОБА_1 було внесено 5690,30 грн.
Згідно з п.1.1 Договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до п.1.2, п.1.3, п.1.4 Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10000 грн. Кредит надається строком на 21 день з 30.11.2021 року (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом : 21.12.2021 року.
Проценти за користування кредитом: 1323 грн, які нараховуються за ставкою 0,63 % відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 Договору).
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п.2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Відповідно до п.2.2.1 Договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2, або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору.
Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору (п.2.2.2 Договору).
Умовами п. п.2.3.1. договору була передбачена пролонгація, за змістом якої позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 правил, у.т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. 
Згідно п. 2.3.1.2 Договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
Як вбачається з п.2.3.2. Розділ 2.3 Договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) щодо якої (их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст.212 Цивільного кодексу України, і яка(i) полягає(ють) у: 
а) здійснені платежу(ів) Позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах згідно п.2.3.1.1Договору та розділу 6 Правил; 
б) продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п.2.3.1.1, п.2.3.1.2. Договору. 
Після настання визначених в підпунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин, умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п.1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п.1.4, змінюються пропорційно строку пролонгації. Зміни умов договору разом з актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що розміщується Кредитодавцем в особистому кабінеті Позичальника, який уповноважує Кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення.
Додатком №1 до Договору є Графік платежів за Договором про споживчий кредит № 3825483
Додатком №2 до Договору є Паспорт споживчого кредиту № 3825483.
Згідно з довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 10.01.2025 року, кошти в розмірі 10000,00 грн перераховані 30.11.2021 на картку № НОМЕР_1 згідно з договором 3825483.
Зазначене також підтверджується відомостями, наданими Акціонерним товариством «ПУМБ» у листі №КНО-07.8.5/8645БТ від 02.07.2025 року, на виконання ухвали суду від 17.06.2025 року про витребування доказів, до якого також долучено виписку по рахунку відповідача.
У вказаному листі зазначено, що в банку на ім`я ОСОБА_1 була випущена банківська платіжна картка № НОМЕР_2 до рахунку № НОМЕР_3 . Її фінансовий номер НОМЕР_4 . 30.11.2021 року по картці була виявлена операція по надходженню грошових коштів у сумі 10000,00 грн.
26.07.2024 ТОВ «Мілоан» (Клієнт) та ТОВ «Факторинг Партнерс» (Фактор) уклали договір факторингу №26-07/2024 згідно з умовами якого клієнт відступає за плату своє право грошової вимоги до боржників строк виконання зобов`язань за якою настав або яке виникне у майбутньому, а фактор, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, приймає право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про споживчий кредит, раніше укладеними між клієнтом і боржниками (п.2.1 Договору).
Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників для друку згідно додатку №4, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників для друку підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (п.6.1.3 Договору).
26.07.2024 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» підписали акт приймання-передачі реєстру боржників для друку до договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024.
Відповідно до реєстру боржників для друку до договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором №3825483 від 30.11.2021 року на загальну суму 24508,21 грн, з яких: 8046,00 грн - сума заборгованості за тілом, 15962,21 грн - сума заборгованості за відсотками, 500,00 грн сума заборгованості за комісією.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За правилами ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.
Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачають, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).
Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що між сторонами належним чином укладено кредитний договір в електронній формі, позивач довів факт надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 10000 грн та набуття права вимоги за договором факторингу, а відповідач частково погашала заборгованість за кредитом. З огляду на це суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8046 грн.  Стягуючи заборгованість за відсотками у розмірі 15962,21 грн, суд виходив з того, що сторони погодили умови щодо нарахування процентів як у межах первісного строку кредитування, так і протягом періодів пролонгації, а нарахування процентів здійснювалося за період з 30.11.2021 по 24.02.2022, тобто в межах строку кредитування та передбаченої договором пролонгації.  Водночас у задоволенні вимоги про стягнення комісії у розмірі 500 грн суд відмовив, оскільки умова договору про сплату комісії за надання кредиту суперечить вимогам законодавства про захист прав споживачів, а тому є нікчемною 
Однак, з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення процентів за користування кредитом в період з 30.11.2021 року по 24.02.2022 року у розмірі 15962,21 грн погодитися неможливо.
Як у кредитному договорі, так і у паспорті споживчого кредиту визначено, що строк кредитування становить 21 день, а датою повернення кредиту є 21.12.2021 року.
Водночас, позивач нарахував відсотки після спливу цього строку, посилаючись на умови договору щодо автоматичного продовження строку кредитування. Однак, колегія суддів виходить з того, що невиконання позичальником зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту саме по собі не може розглядатися як відкладальна обставина у розумінні ч. 1 ст. 212 ЦК України, оскільки фактично призводить до зміни погоджених сторонами істотних умов договору — строку кредитування та розміру процентної ставки.  Фактично застосування положень договору про так звану автопролонгацію призводить до нарахування процентів за іншою, значно більшою ставкою та за інший строк користування кредитом, ніж передбачено первісними умовами договору та графіком платежів, що за своєю правовою природою є наслідком порушення позичальником зобов`язання і фактично набуває характеру штрафних санкцій, а не плати за правомірне користування кредитом. За таких обставин підстави для нарахування відсотків після спливу погодженого сторонами строку кредитування відсутні. 
Доводи, викладені у відзиві, про те, що строк кредитування було автоматично продовжено на 60 днів у зв`язку з неповерненням кредиту, є безпідставними.
Посилання товариства на положення договору щодо так званої автоматичної пролонгації суперечить природі договору споживчого кредитування та вимогам законодавства. Відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування» будь-яка зміна істотних умов договору, зокрема строку повернення кредиту та розміру процентної ставки, потребує чітко вираженої та однозначної згоди споживача. 
Сам по собі факт неповернення кредиту у встановлений строк не може розглядатися як волевиявлення позичальника на зміну умов договору та продовження строку користування кредитом, оскільки така інтерпретація фактично призводила б до односторонньої зміни кредитодавцем істотних умов договору, що є неприпустимим.
Крім того, позивач заявив вимогу саме про стягнення процентів як плати за користування кредитом відповідно до статті 1048 ЦК України. Однак після спливу погодженого сторонами строку кредитування користування кредитними коштами не може вважатися правомірним, а тому підстав для нарахування таких процентів немає. Нарахування процентів за значно більшою ставкою після закінчення строку кредитування фактично має характер заходу відповідальності за порушення зобов`язання, проте вимоги про стягнення відповідальності за правилами статті 625 ЦК України позивачем не заявлялися.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що стягненню підлягають відсотки у межах погодженого між сторонами строку кредитування з 01.12.2021 року року до 21.12.2021 року — 21 день у розмірі 1323 грн (10000/100х0,63х21), а висновок суду про наявність підстав для стягнення процентів з 22.12.2021 року по 24.02.2022 року є помилковим.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідачкою на погашення заборгованості сплачено 5690,30 грн. Оскільки вказана сума перевищує розмір належних до сплати процентів за користування кредитом у межах строку кредитування, заборгованість за процентами відсутня.
Після зарахування 1323 грн у рахунок погашення процентів решта сплачених коштів у розмірі 4367,30 грн підлягає зарахуванню на погашення тіла кредиту. 
Таким чином, непогашеним залишається борг за тілом кредиту у розмірі 5632,70 грн (10000 грн - 4367,30 грн).
Відтак, доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для зменшення процентів колегія суддів вважає частково обґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту укладення кредитного договору та надання відповідачу кредитних коштів, є безпідставними.
Матеріалами справи підтверджено, що 30.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №3825483 у формі електронного документа, який підписаний відповідачкою одноразовим ідентифікатором S15237. Відомості про використання одноразового ідентифікатора містяться в електронному договорі та не спростовані відповідачкою належними доказами.
Факт надання кредитних коштів також підтверджується сукупністю наявних у справі доказів, а саме довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» про перерахування 30.11.2021 року 10000 грн на платіжну картку відповідачки, а також листом АТ «ПУМБ» та випискою по рахунку, з яких вбачається, що банківська картка № НОМЕР_2 емітована на ім`я ОСОБА_1 , а 30.11.2021 року на неї зараховано грошові кошти у сумі 10000 грн.
Крім того, відповідачка частково виконувала зобов`язання за кредитним договором та сплатила на погашення заборгованості 5690,30 грн, що додатково підтверджує факт отримання нею кредитних коштів та існування між сторонами кредитних правовідносин.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність факту укладення кредитного договору та надання відповідачці кредитних коштів.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційним судом позов задоволено на 22.98%, судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 556,66 грн слід стягнути з відповідачки в користь позивача (2422,40/100х22,98).
Вимоги апеляційної скарги задоволено на 77,02%, тому судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2798,59 грн слід стягнути з позивача в користь відповідачки (3633,60/100х77,02).
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. 
Зважаючи на те, що з ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" в користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2798,59 грн, а з ОСОБА_1 в користь ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" підлягає стягненню 556,66 грн, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з ТОВ «Фінпром Маркет» в користь ОСОБА_1 різниці суми судових витрат, яка становить 2202,93 грн. ( 2798,59 грн - 556,66 грн).
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сікорської Ірина Станіславівна - задовольнити частково.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованості по відсотках у розмірі 15962,21 грн - скасувати, постановивши у вказаній частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2026 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованості за тілом кредиту змінити, зменшивши суму заборгованості за тілом кредиту з 8046,00 грн до 5632,70 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» ЄДРПОУ 42640371 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) 2202,93 грн судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Постанову апеляційного суду складено 19 червня 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.

Судді          Гірський Б.О. 

Храпак Н.М.