Справа № 463/8721/25 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В. 
Провадження № 22-ц/811/399/26 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 червня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 05 грудня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 08.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір (акцепт) №0730235227, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 7319 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. 19 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено договір №2157567, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 2500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Вищезазначені кредитні договори підписано електронним підписом позичальника. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний відповідно до закону, прирівнюється до письмової форми, а кожний електронний примірник є оригіналом. Відповідно до умов договору договір (акцепт) №0730235227: розмір кредиту 7319.00 грн., строк дії договору – 3 роки, відсоткова ставка – 1.75% за один день користування кредитом., а за умовами договору №2157567відповідач отримав кредит в розмірі 2500, строком на 14 днів з процентною відсотковою ставкою – 1,99%. Надалі неодноразово укладалися договори факторингу, за якими право вимоги переходило від ТзОВ «Маніфою» до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», від ТзОВ «ФК «Інвінанс» до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а 23.05.2024 року від ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ТзОВ «Факторинг Партнерс», яке стало новим кредитором. Оскільки відповідач не повернув кредит у встановлений строк, у нього утворилась заборгованість.
З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за договорами № 2157567 від 19.04.2021, № 0730235227 від 08.04.2021 року в розмірі 94446,62 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Факторинг Партнерс» 2422.40 грн. судового збору.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Факторинг Партнерс» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 25000 грн.
Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 05 грудня 2025 року частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за договорами № 2157567 від 19.04.2021, № 0730235227 від 08.04.2021 року у розмірі 34265,50 грн.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн та сплачений судовий збір у розмірі 878,85 грн.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – Швець Дмитро Юрійович,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що відповідно до умов договору № 2157567 від 19.04.2021 року, який був укладений між ТзОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 , визначили строк позики тривалістю 14 днів, тобто до 03.05.2021 року. Відповідно до умов договору № 0730235227 від 08.04.2021 року між ТзОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 , визначили строк користування кредитом 17 днів, тобто до 25.04.2021 року. Відповідно до умов договорів № 2157567 та № 0730235227, сума відсотків за користування позикою за договором № 2157567 в розмірі 2500 грн повинна нараховуватись виключно за період користування грошовими коштами, встановлених у договорі, тобто до 03.05.2021 року, що у даному випадку складає 696,50 грн (2500 х 1,9900 % (відсоткова ставка за один день користування кредитом) х 14 днів), а сума користування кредитом за договором № 0730235227 у розмірі 7 319 грн виключно за період користування повинна становити 2 177,40 (7319 х 1,75 % (відсоткова ставка за один день користування кредитом) х 17 днів). При стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених умовах договорів, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 14 та 17 днів відповідно, а не умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації. Тому зі спливом вказаного строку право кредитодавця нараховувати передбачені договорами проценти за позикою (кредитом) та інших платежів за цим договором припинилося, доказів, що сторони договору продовжили зазначений строк позики (користування кредитом) позивач не надавав. Вважає, що встановлений сторонами за договором № 0730235227 розмір річної відсоткової ставки – 1277,5%, суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та обмеженням, встановленим Законом України «Про споживче кредитування», тому така річна ставка у розмірі 1277,5% є несправедливою. Рішенням суду першої інстанції зменшено стягнення заборгованості за договорами № 2157567 та № 0730235227 у розмірі 94446,62 грн до – 34265,50 грн., однак з урахування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України сума боргу за згаданими договорами № 2157567 та № 0730235227 на тілі кредиту у розмірі 9 819 грн становить 1443,39 грн (9 819 х 3 (річних за прострочення) х 4.9 (роки)), таким чином стягнення заборгованості за договорами № 2157567 та № 0730235227 повинно становити 14 136,29 грн.
З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Частково задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитними договорами № 2157567 від 19.04.2021, № 0730235227 від 08.04.2021 року, у нього виникла заборгованість в розмірі 34265,50 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст.10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Як вбачається з матеріалів справи, 08 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та ОСОБА_1 , на підставі пропозиції укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0730235227 від 08.04.2021 року (офарта) та надання кредиту згідно заявки-анкети №№3577910 від 08 квітня 2021 року та акцепту оферти від 08.04.2021 року на укладення договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0730235227 від 08.04.2021 року та отримання кредиту згідно заявки-анкети №№3577910 від 08 квітня 2021 року, укладено договір про надання позики № 0730235227.
Підписавши електронним підписом одноразовим ідентифікатором 8r8q8r акцепт оферти, позичальник погодився з вищезазначеними умовами надання кредиту в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0730235227 від 08.04.2021 року.
Умовами договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0730235227 від 08.04.2021 року передбачено, що розмір кредиту становить 7319 грн, строк кредитування – 17 днів, процентна ставка – 1.75 % за один день користування кредитом, застосовується за умов належного виконання умов договору та відсутності пролонгації, максимальна процентна ставка – 3.5 % за один день користування кредитом застосовується у випадках, передбачених правилами.
Крім того, 19 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» укладено договір позики № 2157567, за умовами якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору.
Згідно з п. 2.3.3 договору позики № 2157567 від 19 квітня 2021 року сума позики складає 2 500.00 грн.
Пунктом 2.3.4 договору позики № 2157567 від 19 квітня 2021 року передбачений строк позики до 03 травня 2021 року (14 днів).
Відповідно до п. 2.4.2 договору позики № 2157567 від 19 квітня 2021 року середньоденний розмір процентів за користування позикою , акційний, фіксований: 1,39300% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики.
Крім того, в пункті 2.4.3 договору позики № 2157567 від 19 квітня 2021 року передбачена базова процентна ставка, фіксована в розмірі 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики.
Згідно із пункту 2.4.4 базова процентна ставка за позикою фіксована – 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою.
В пункті 2.6 договору позики № 2157567 від 19 квітня 2021 року передбачено, що позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-Сайті товариства протягом трьох робочих днів з дати підписання договору.
Встановлено, що вищезазначений договір позики підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором j18025, який введено позичальником.
З довідки ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 06.11.2024 року за вих №5427-ВП вбачається, що відповідно до договору ВП – 220319-6 від 22.03.2019 року здійснено за дорученням ТзОВ «Маніфою» наступні успішні перекази коштів на картки клієнтів: 19.04.2021 року було успішно перераховано кошти на суму 2500 грн., картка НОМЕР_1 , код авторизації 143269.
11 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 11-08/2021, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників, зазначених в реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною договору.
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 11-08/2021 від 11 серпня 2021 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором позики № 2157567 від 19 квітня 2021 року. 
Крім того, на підтвердження переходу права вимоги позивач надав акт приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу №11-08/2021 від 11 серпня 2021 року.
22 червня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» уклали договір факторингу №22/06-22, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників, зазначених в реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною договору.
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №22/06-22 від 22 червня 2022 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором позики № 0730235227 від 08.04.2021 року. 
Крім того, на підтвердження переходу права вимоги позивач надав акт приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу №22/06-22 від 22 червня 2022 року .
23 травня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» уклали договір факторингу №23/05/24, за умовами якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей, в розмірі портфеля заборгованості.
Згідно з реєстром заборгованостей №3 від 23 травня 2024 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором позики № 2157567 від 19 квітня 2021 року. 
Крім того, на підтвердження переходу права вимоги позивач надав акт приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу №23/05/24 від 23.05.2024 року .
Отже, до Товариства з обмеженою відповідальністю ««Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до боржника за договору позики № 2157567 від 19 квітня 2021 року.
Разом з тим, в реєстрі заборгованостей №3 від 23 травня 2024 року відсутні відомості щодо передачі Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» права вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 0730235227 від 08.04.2021 року.
Таким чином, звертаючись з позовними вимогам про стягнення заборгованості, позивач не надав суду доказів набуття на підставі договору факторингу №23/05/24 від 23.05.2024 року права вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором позики № 0730235227 від 08.04.2021 року, а в матеріалах справи так відсутні.
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).
У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012 тощо).
Тобто позивач не довів належними та допустимими доказами факт набуття права вимоги за договором позики № 0730235227 від 08.04.2021 року.
На підставі цього, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 0730235227 від 08.04.2021 року.
З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором позики № 2157567 від 19 квітня 2021 року вбачається, що станом на 02.09.2025 року така заборгованість становить 6946,50 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 2 500.00 грн, заборгованість за відсотками – 4 446,50 грн.
Строк договору позики № 2157567 від 19 квітня 2021 року, який було укладено на 14 днів, закінчився 03 травня 2021 року.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
Оскільки строк кредитування за договором позики № 2157567 від 19 квітня 2021 року закінчився 03 травня 2021 року, то починаючи з 04 травня 2021 року нарахування процентів за користування кредитними коштами є неправомірним.
За період з 19 квітня 2021 року по 03 травня 2021 року, за користування кредитними коштами, відповідачу слід сплатити відсотки за базовою процентною ставкою 1,99%, яка передбачена п.2.4.4. договору позики № 2157567 від 19 квітня 2021 року.
Відтак, проценти за користування кредитними коштами за договором позики №2157567 від 19 квітня 2021 року підлягали нарахуванню в розмірі 696.50 грн (2500 грн х 1,99% х 14 днів = 696.50 грн.).
Таким чином, на момент закінчення строку дії договором позики № 2157567 від 19 квітня 2021 рокуу відповідача наявна заборгованість в розмірі 3196,50 грн, з яких 2 500.00 грн – заборгованість за тілом кредиту та 696.50 грн – заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» підлягає стягненню заборгованість за договором позики № 2157567 від 19 квітня 2021 року в розмірі 3196,50 грн. та відмовити в позові про стягнення заборгованості за договором позики № 0730235227 від 08.04.2021 року.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю ««Факторинг Партнерс»та стягнення на його користь заборгованості в розмірі 3196,50 грн., що становить 3,38 % позовних вимог, то на підставі п. 13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 81,88 грн. судового збору за подання позову, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та відмову у задоволенні позовних вимог на 96,62 %, то з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3510,78 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи наведене, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»  на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3428,90 грн. судового збору.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 05 грудня 2025 рокустягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн 
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, беручи до уваги складність справи, обсяг наданих послуг з правничої допомоги, принцип співмірності судових витрат, колегія суддів приходить до висновку про зменшення витрат на професійну правничу допомогу та стягнення ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 1500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – Швеця Дмитра Юрійовича – задовольнити частково.
Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 05 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс».
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором позики № 2157567 від 19.04.2021 року у розмірі 3196,50 грн.
В решті позову – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»1500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» на користь ОСОБА_1 3 428,90 грн. судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 12.06.2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк