ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

22 травня 2026 року	Справа №160/984/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: 15 січня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 яка полягає у нерозгляді рапорту від 19 грудня 2025 року ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 19 грудня 2025 року та звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини (самостійно виховує дитину віком до 18 років) на підставі рапорту від 19 грудня 2025 року
В обґрунтування вимог позивач зазначає, що самостійно виховує дитину віком до 18 років, у зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини, однак, відповідач не розглянув рапорт позивача. Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року (суддя Кальник В.В.) відкрито провадження у справі.
Розпорядженням виконуючого обов`язки керівника апарату суду Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 №329д було призначено повторний автоматизований розподіл справи №160/984/26 у зв`язку з призначенням судді Віталія Кальника суддею іншого суду на підставі Указу Президента України від 24.02.2026 №165/2026.
У зв`язку з цим проведено повторний автоматизований розподіл справи №160/984/26, за результатами якого головуючим суддею визначено Сластьон А.О.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
21.04.2026 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями проти заявлених позовних вимог. Зокрема, відповідач вказав на відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби, оскільки останній не має статусу особи, яка самостійно виховує та утримує дитину. Відповідач наголошує, що ним розглянуто рапорт позивача, апр що свідчить резолюція на рапорті. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Позивач звернувся до командування військової частини з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232 XII. 
Підставою для звернення з таким рапортом є наявність сімейних обставин та інших поважних причин, а саме об`єктивна необхідність, що полягає у фактичному та безперервному здійсненні позивачем утримання, виховання та забезпечення належного догляду за малолітньою дитиною, забезпеченні належних умов її проживання, лікування, розвитку та безпеки, що унеможливлює подальше проходження військової служби без порушення прав та законних інтересів дитини, гарантованих Конституцією України та спеціальним законодавством у сфері охорони дитинства. 
Станом на день звернення позивача до суду рапорт Військовою частиною НОМЕР_1 не розглянуто, вмотивованої відповіді не надано.
Не погодившись з бездіяльністю відповідача, яка виявилася у нерозгляді рапорту про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам сторін, суд зважає на таке.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу".
Згідно п.п. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;
Згідно з п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджених указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008(далі - Положення № 1153/2008) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Згідно зі статтею 14 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Відповідно до п.14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.
Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 № 531 (далі Порядок 531), набрав чинності 08.08.2024, та не містить жодних перехідних та/або прикінцевих положень стосовно його дії у часі.
Порядок 531 визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.
Згідно п. 3 та 4 розділу ІІІ Порядку 531 непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку. Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Отже, аналізуючи вищенаведене суд доходить висновку, що подання військовослужбовцем рапорту про звільнення до безпосереднього командира призводить до обов`язку останнього вчинити відповідні дії, тобто розглянути такий рапорт та прийняти відповідне рішення (наказ, лист).
Згідно з п. 8 розділу ІІІ Порядку №531, початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Отже, розгляд рапорту відбувається за встановленою процедурою та в межах визначених Порядком №531 строків.
З системного аналізу чинного на момент виникнення спірних правовідносин регулювання вбачається, що рапорт може бути подано у паперовому вигляді засобами поштового зв`язку.
Судом встановлено, що позивачем 19.12.2025 подано до Військової частини НОМЕР_1 .
Відтак, позивачем не порушено процедури подання рапорту.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження прийняття відповідачем рішення за поданим позивачем рапортом.
Суд звертає увагу, що розглянутим вважається той рапорт, за яким прийнято рішення та це рішення або відповідь доведені до військовослужбовця належним чином.
Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.
Відтак, Військовою частиною НОМЕР_1 поданий позивачем рапорт не було розглянуто протягом визначеного Порядком №531 строку та рішення за результатами розгляду не прийнято.
Щодо доводів відповідача про наявність резолюції на рапорті як підтвердження розгляду рапорту.
Порядок №531 дійсно передбачає, що командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
При цьому, резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до Порядку №531.
З наявного в матеріалах справи рапорту вбачається, що резолюція не відповідає вимогам Порядку №531 та не містить грифу погодження/непогодження, правової підстави та обґрунтування, посади безпосереднього та прямого командирів (начальників), їх військових звань, підписів, імен та прізвищ.
Відтак, під час розгляду справи знайшли підтвердження обставини допущеної відповідачем бездіяльності в частині нерозгляду рапорту.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.08.2022 у справі №640/22426/20, адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Під дискреційним повноваженням розуміють такі повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.
За приписами статті 245 КАС України у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Судом встановлено, що рапорт позивача по суті відповідачем розглянуто не було, жодного рішення за результатами поданого рапорту не прийнято.
Оскільки відповідач не розглянув поданий рапорт позивача від 19.12.2025 та не прийняв будь-яке рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, то суд, з урахуванням вищенаведеної правової позиції Верховного Суду, в контексті спірних правовідносин може лише зобов`язати відповідача розглянути по суті зазначений рапорт позивача.
Відтак, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Натомість, суд вважає передчасними заявлені позовні вимоги про зобов`язання військової частини звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини (самостійно виховує дитину віком до 18 років) на підставі рапорту від 19 грудня 2025 року.
Так, в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки рапорт позивача належним чином не розглядався відповідачем та рішення за результатом його розгляду по суті не приймалося, а вирішення вказаного питання по суті є дискреційними повноваженнями відповідача.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, позов підлягає частковому задоволенню.
Розподіл судового збору не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись статтями 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 яка полягає у нерозгляді рапорту від 19 грудня 2025 року ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини від 19 грудня 2025 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон