ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/12168/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі – ГУ ПФУ в Хмельницькій області, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення від 04 вересня 2025 року №032350011952 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV); зобов`язати зарахувати до страхового стажу періоди роботи: - періоди роботи згідно виписки з трудової книжки від 17 вересня 1973 року; - періоди роботи з 16 січня 1979 року по 17 вересня 1981 року, з 18 вересня 1981 року по 18 січня 1982 року згідно з архівної довідки від 10 квітня 2017 року №5/212683, виданої центральним архівом міністерства оборони російської федерації; - періоди роботи з вересня 1986 року по червень 1988 року згідно архівної довідки про заробітну плату від 13 листопада 2019 року №C-730, виданої архівним відділом адміністрації Березовського району Пермського краю російської федерації та здійснити з 28 серпня 2025 року призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV.
В обґрунтування позову позивач вказала, що 28 серпня 2025 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області) із заявою про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Хмельницькій області. Рішенням відповідача від 04 вересня 2025 року №032350011952 будо відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (15 років). До страхового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до виписки з трудової книжки від 17 вересня 1973 року, оскільки відсутній оригінал трудової книжки; періоди роботи з 16 січня 1979 року по 17 вересня 1981 року, з 18 вересня 1981 року по 18 січня 1982 року згідно з архівною довідкою від 10 квітня 2017 року №5/212683, виданою центральним архівом міністерства оборони російської федерації, оскільки документ не легалізовано (не містить апостиля); періоди роботи з вересня 1986 року по червень 1988 року відповідно до архівної довідки про заробітну плату від 13 листопада 2019 №C-730, виданої архівним відділом адміністрації Березовського району Пермського краю російської федерації, оскільки довідка не підтверджена первинними документами та не містить апостиля.
Позивач вважає рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Вказала, що оригінал трудової книжки у неї відсутній, оскільки він був втрачений, проте було надано завірену нотаріально копію трудової книжки, яка є належним підтвердженням наявності трудового стажу за спірний період. Щодо інших періодів роботи, позивач наголошує на тому, що відсутність апостиля на архівних довідках, виданих установами російської федерації, та посилання відповідача на непідтвердження довідок первинними документами не можуть бути підставою для обмеження її права на пенсійне забезпечення, оскільки факт роботи підтверджується наявними письмовими доказами. Також ОСОБА_1 зазначила, що на час її роботи на території СРСР (зараз РФ) Україна була учасником Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, відтак норми такої застосовуються.
З урахуванням наведеного позивач просила позов задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.35-40). В обґрунтування цієї позиції, покликаючись на приписи Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, (далі – Порядок №637) вказав, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають. Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року. Періоди трудової діяльності до 01 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Згідно поданих документів страховий стаж позивача складає 8 років 08 днів (необхідних 15 років), що недостатньо для призначення пенсії за віком.
Також, представник відповідача у відзиві на позовну заяву просила здійснювати розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін в режимі відеоконференції.
Суд звертає увагу, що за змістом статті 162 КАС України у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову, відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, оскільки заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Тому заявлене у відзиві на позовну заяву клопотання про розгляд справи за участю сторін в режимі відеоконференції не підлягає вирішенню судом по суті.
У відповіді на відзив позивач заперечила доводи відзиву та підтримала позовні вимоги.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
Не є спірною та обставина, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28 серпня 2025 року звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області з заявою про призначення пенсії за віком. Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Хмельницькій області, рішенням якого від 04 вересня 2025 року №032350011952 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (15 років) – а.с.10.
Зі змісту вказаного рішення слідує, що вік заявниці 69 років, необхідний страховий стаж встановлений статтею 26 Закону №1058-ІV становить 15 рік. Страховий стаж становить 8 років 8 днів.
Згідно з поданими документами, до страхового стажу не зараховано:
- періоди роботи згідно виписки з трудової книжки від 17 вересня 1973 року, оскільки відсутній оригінал трудової книжки;
- періоди роботи з 16 січня 1979 року по 17 вересня 1981 року, з 18 вересня 1981 року по 18 січня 1982 року згідно з архівною довідкою від 10 квітня 2017 року №5/212683, виданою центральним архівом міністерства оборони російської федерації, оскільки документ не легалізовано (не містить апостиля);
- періоди роботи з вересня 1986 року по червень 1988 року відповідно до архівної довідки про заробітну плату від 13 листопада 2019 року №C-730, виданої архівним відділом адміністрації Березовського району Пермського краю російської федерації, оскільки довідка не підтверджена первинними документами. Крім того документ не легалізовано (не містить апостиля). 
Для зарахування до страхового стажу необхідно долучити, а саме: - періоди роботи зазначених у виписці з трудової книжки від 17 вересня 1973 року, необхідно надати уточнюючі довідки про роботу, видані на підставі первинних документів та відповідні довідки про реорганізацію, або надати оригінал трудової книжки. 
Позивач не погоджується з таким рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області, вважає його протиправним, а тому звернулася до суду з цим позовом.
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України громадянам гарантоване право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом №1058-IV.
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV установлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років. 
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною четвертої статті 24 вказаного Закону визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, до 01 січня 2004 року стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV, а з 01 січня 2004 року до страхового стажу зараховуються періоди роботи на підставі відомостей персоніфікованого обліку. Основним документом, що характеризує і підтверджує трудову діяльність особи до 1 січня 2004 року, є трудова книжка.
За правилами статті 44 Закону № 1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частина 5 статті 45 Закону № 1058-IV).
Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі – Порядок №22-1, зі мінами), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Згідно із пунктом 2.23 розділу ІІ Порядку №22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
До заяви, поданої в електронній формі через вебпортал або засобами Порталу Дія, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
За обставин цієї справи спірним є питання про зарахування позивачу до стажу роботи періодів трудової діяльності до набрання чинності Законом №1058-IV.
За приписами частини першої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується, серед іншого, також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (Порядок №637). Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (абзац другий пункту 1, пункт 2 Порядку №637).
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. 
Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що періоди роботи відповідно виписки з трудової книжки від 17 вересня 1973 року не зараховано до страхового стажу, оскільки відсутній оригінал трудової книжки.
Суд зазначає, що надана позивачем нотаріально засвідчена копія трудової книжки береться судом до уваги в якості первинного джерела інформації.
Відповідно до записів копії трудової книжки від 17 вересня 1973 року, позивач ОСОБА_2 у період з 22 серпня 1973 року по 05 березня 1975 року працювала учнем продавця, продавцем у Луцькому харчоторзі; з 31 березня 1975 року прийнята учнем офіціанта об`єднання ресторанів Луцька; 01 вересня 1975 року направлена на навчання в дворічну республіканську школу метрдотелей і офіціантів на 2 роки, зарахована слухачем в групу офіціантів 020; 30 червня 1977 року відрахована зі школи у зв`язку з закінченням курсу навчання; з 01 липня 1977 року по 01 серпня 1977 року практика-стажування в Народній республіці Болгарія; у період з10 серпня 1977 року по 01 листопада 1977 року працювала техніком-телетайпістом в Київському управлінні з постачання та збуту металопродукції; у період з 11 листопада 1977 року по 23 лютого 1978 року працювала посудосборницею готелю «Україна»; з 10 березня 1978 року по 15 січня 1979 року працювала офіціантом 4 розряду в об`єднані ресторанів і кафе міста Луцька; у період з 16 січня 1979 року по 18 вересня 1981 року працювала офіціантом в офіцерській їдальні Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ; з 18 вересня 1981 року по 18 вересня 1981 року працювала строжем пожежно-сторожової охорони; у період з 05 березня 1982 року по 18 березня 1982 року працювала посудомийницею об`єднання шкільного і робітничого харчування; у період з 16 квітня 1982 року по 14 липня 1986 року – кур`єр народного суду Луцького району; у період з 04 серпня 1986 року по 01 вересня 1986 року працювала у Березовському госпрозрахунковому підприємстві роздрібної торгівлі; з 08 вересня 1986 року прийнята вихователем до Березовських дитячих яслів; з 25 січня 1988 року по 19 липня 1988 року працювала на посаду помічника пралі Березовських дитячих яслів (а.с.13-15).
При цьому слід зауважити, що хронологічна послідовність записів дотримана; наявні посилання на документи, на підставі яких вчинено записи, а справжність цих відомостей та факт існування оригіналу трудової книжки на момент її копіювання офіційно засвідчені державним нотаріусом.
Також в матеріалах справи є копія/виписка трудової книжки позивача засвідчена Головою народного суду Луцького району ОСОБА_3 (а.с.8-9).
У матеріалах справи наявна копії: архівної довідки від 10 квітня 2017 року №5/212683 довідки (а.с.12), яка підтверджує період трудової діяльності позивача з 16 січня 1979 року по 17 вересня 1981 року у Військовій частині польова пошта НОМЕР_1 (офіціант) та з 18 вересня 1981 року по 18 січня 1982 року у Військовій частині польова пошта НОМЕР_2 (сторож пожежно-сторожової охорони); архівної довідки від 13 листопада 2019 року №С-730 про заробітну плату позивача за період з вересня 1986 року червень 1988 року (а.с.11); характеристики на ОСОБА_1 , за змістом яких підтверджується період роботи у Березовських дитячих яслях (а.с.17) та навчання у Республіканській школі офіціантів і метрдотелів (а.с. 18).
Аналізуючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд зазначає, наведені документи є послідовними, взаємоузгодженими, не містять суперечностей щодо періодів трудової діяльності та містять усі обов`язкові реквізити, включаючи дати, номери наказів і відбитки печаток. Враховуючи нинішні правові і соціальні реалії воєнного стану, які унеможливлюють витребування оригіналів документів чи будь-яких міжнародних підтверджень з території держави-агресора, суд вважає надану сукупність доказів цілком достатньою для належного підтвердження страхового стажу позивача.
Щодо посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на необхідність проставлення апостиля, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписаної від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року та ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» (далі за текстом – Конвенція) встановлено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
01 грудня 2022 року було прийнято Закон України №2783-ІХ «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який з 23 грудня 2022 року набрав чинності.
Вищезазначений Закон передбачає: зупинення дії у відносинах з російської федерацією та Республікою Білорусь Конвенції та Протоколу до неї; вихід з зазначеної Конвенції та Протоколу до неї.
Однак, в подальшому Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 04 лютого 2023 року №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» (Постанова №107), якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймаються на території України без спеціального посвідчення.
Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX затверджено Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому Законами України неодноразово затверджувалися Укази Президента України про продовження дії воєнного стану в Україні та на час розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.
Суд наголошує, що дія Постанови №107 поширюється на офіційні документи іноземних держав, у відносинах з якими станом на 24 лютого 2022 року діяло зобов`язання приймати такі документи в Україні без спеціального засвідчення. Текст цієї постанови не містить застережень чи обмежень щодо дати видачі таких документів.
Зважаючи на той факт, що станом на 24 лютого 2022 року Конвенція і Протокол до неї у відносинах з рф діяли, і виготовлені або засвідчені там документи приймалися на території України без спеціального посвідчення, з прийняттям цієї Постанови №107 документи цієї держави і надалі приймаються на території України без спеціального посвідчення, але лише під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Після припинення воєнного стану в Україні та закінчення строку 6 місяців після його припинення передбачається проставлення апостиля, що випливає з наведеного вище.
Вказана Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.
Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.
Таким чином, надані позивачем довідки від 10 квітня 2017 року №5/212683, від 13 листопада 2019 року №С-730 відповідають наведеним положенням та підлягають врахуванню при обрахунку періодів страхового стажу.
Отже, наведене у сукупності вказує на помилковість висновків відповідача про неможливість зарахувати до страхового стажу позивача спірні періоди її роботи. 
Суд наголошує, що об`єктивна відсутність у позивача можливості надати оригінал трудової книжки у зв`язку з її втратою не може бути самостійною чи достатньою підставою для відмови особи у реалізації наявного у неї права на пенсійне забезпечення.
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Таким чином, в розрізі даної справи та за умови належного підтвердження трудового стажу іншими доступними засобами доказування, як громадянин України, позивач наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави. Держава в особі своїх органів не може відмовляти у наданні такого захисту з формальних підстав, перекладаючи на громадянина тягар негативних наслідків від втрати первинного документа.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що незалежні від позивача обставини, які унеможливлюють подання оригіналу трудової книжки, за наявності її нотаріально завіреної копії не позбавляють особу конституційного права на соціальний захист. Оскільки 69-річна ОСОБА_1 досі не отримує жодного виду пенсії, вона потребує особливої уваги держави щодо захисту її прав. За таких умов відповідач має утриматися від надмірного формалізму та вжити всіх залежних від нього заходів для забезпечення права позивача на пенсію у старості. Відтак, вказані в копії трудової книжки від 17 вересня 1973 року періоди роботи підлягають зарахуванню до її страхового стажу на загальних підставах.
За таких обставин, висновки відповідача про неможливість врахування спірного стажу позивача є помилковими та спростовуються матеріалами справи, а оскаржуване рішення від 04 вересня 2025 року №032350011952 є протиправним і підлягає скасуванню судом.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію, суд зазначає таке.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
На законодавчому рівні поняття дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України Про пенсійне забезпечення та Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Також, суд враховує, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №227/3208/16-а.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.
Так, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час звернення за призначенням пенсії досягла віку 69 років, тобто набула право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV при наявності необхідного страхового стажу.
Зі змісту оскаржуваного рішення встановлено, що безспірний страховий стаж позивача – 08 років 08 днів, а також 14 років 5 місяців 23 дні, який згідно з наведених вище висновків підлягає зарахуванню, що сумарно становить понад 15 років страхового стажу, необхідних років для призначення пенсії за віком.
Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, враховуючи норми чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини та межі заявлених позовних вимог, суд з урахуванням наданих частинами другою, третьою статті 245 КАС України повноважень та з метою повного захисту порушеного права позивача вважає, що позов належить задовольнити у спосіб визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 04 вересня 2025 року №032350011952 та з огляду на наявність в ОСОБА_1 умов для реалізації права на призначення пенсії за віком – зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 28 серпня 2025 року (з дня звернення із заявою), зарахувавши до страхового стажу період роботи з 22 серпня 1973 року по 05 березня 1975 року, з 31 березня 1975 року по 31 серпня 1975 року, з 01 вересня 1975 року по 30 червня 1977 року, з 01 липня 1977 року по 01 серпня 1977 року, з 10 серпня 1977 року по 01 листопада 1977 року, з 11 листопада 1977 року по 23 лютого 1978 року, з 10 березня 1978 року по 15 січня 1979 року, з 16 січня 1979 року по 17 вересня 1981 року, з 18 вересня 1981 року по 18 січня 1982 року, з 05 березня 1982 року по 18 березня 1982 року, з 16 квітня 1982 року по 14 липня 1986 року, з 08 вересня 1986 року по 19 липня 1988 року.
Зважаючи на те, що ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року позивача звільнено від сплати судового збору та враховуючи відсутність інших документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29005, Хмельницька область, місто Хмельницький, вулиця Чекірди Гната, будинок 10, ідентифікаційний код юридичної особи 21318350) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04 вересня 2025 року №032350011952.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 28 серпня 2025 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 22 серпня 1973 року по 05 березня 1975 року, з 31 березня 1975 року по 31 серпня 1975 року, з 01 вересня 1975 року по 30 червня 1977 року, з 01 липня 1977 року по 01 серпня 1977 року, з 10 серпня 1977 року по 01 листопада 1977 року, з 11 листопада 1977 року по 23 лютого 1978 року, з 10 березня 1978 року по 15 січня 1979 року, з 16 січня 1979 року по 17 вересня 1981 року, з 18 вересня 1981 року по 18 січня 1982 року, з 05 березня 1982 року по 18 березня 1982 року, з 16 квітня 1982 року по 14 липня 1986 року, з 08 вересня 1986 року по 19 липня 1988 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя В. Л. Шепелюк