САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
Справа №206/3279/26
3/206/608/26
ПОСТАНОВА
Іменем України

29.06.2026 року  Суддя Самарського районного суду м. Дніпра Румянцев О.П., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, тимчасового проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП, 

ВСТАНОВИВ:

01.04.2025 року о 18 год. 23 хв. м. Дніпро, Садове Товариство Енергетик, траса Т0401, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Daewoo Nubira, державний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота. Водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі. 
ОСОБА_1 в судовому засіданні з приводу адміністративного правопорушення пояснив, що він дійсно в цей день він вжив пів банки слабоалкогольного напою і невелику кільки пива, після чого випив пігулки від головного болю та ліг спати, через деякий час йому зателефонував знайомий і попросив його перегнати його автомобіль на що той погодився, та в момент коли він перебував за кермом, його зупинили та підійшли до нього працівники поліції, які в ході розмови запропонували йому пройти медичний огляд на стан сп`яніння. Від проходження огляду він відмовився.
Від захисника Слободянюка Р.О. надійшло клопотання про закриття провадження у зв`язку із відсутністю правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП в якому він зазначає, що ОСОБА_1 не визнає свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ознаками ч.1 ст.130 КУпАП. Матеріали зібрані та сформовані з порушенням приписів КУпАП, ґрунтуються не на прямих доказах, а також свідомого переслідування з боку працівників поліції, що не засвідчують вину ОСОБА_1 . Так, основними доказами, які надані суду, проте не можуть бути прийняті судом за основу, так як не в повній мірі свідчать про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ознаками ч.1 ст.130 КУпАП, є: супровідний лист матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №629585, направлення на огляд, рапорт від 01.04.2026, один відео диск. Так, відповідно до сумнівних файлів, які надані до матеріалів справи у вигляді відео під назвою файлу export-mr3ks, начебто з камери поліцейського пристрій 473947 (один з яких вказаний в протоколі) та інших відео під цією назвою, які наявні в матеріалах справи, не можливо встановити, що працівники поліції зупинили ОСОБА_1 , під час руху транспортного засобу. З тривалості відео на 0:09:12 - 0:09:54 хв., наявний фрагмент із пристрою 70MAI, з якого не можливо встановити, що саме відбулась зупинка транспортного засобу як це вимагає Закону України «Про Національну поліцію» та абзац третій частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух». Так само з відеозапису не вбачається, що за кермом перебував ОСОБА_2 . Проте з відео вбачається, що один з представників поліції старший сержант поліції ОСОБА_3 відрекомендувався, а інший працівник поліції в порушення вимог ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліції» цього не зробив. Натоміть в порушення вимог ст. 35 профільного Закону, працівник поліції не пояснив причину зупинки, а одразу почав просити поліс цивільного страхування транспортного засобу. В подальшому на відео вбачається, що працівником поліції старшим лейтенантом поліції Лисогором В. було зазначено про проте, що начебто перед зупинкою транспортного засобу, транспортний засіб DAEWOO Nubira д.н. НОМЕР_3 був перевірений на наявність полюса страхування, що наче стало наслідком зупинки авто. При цьому відео, яке є змонтованим, і не має відповідно визначення електронного пристрою, на кому його створено, є сумнівним. А відтак є всі підстави вважати, що працівниками поліції вчинене свідоме переслідування транспортного засобу DAEWOO Nubira д.н. НОМЕР_2 . Крім цього, на сумнівному відео працівниками поліції був проведений безпідставний огляд транспортного засобу, що також належить до порушення з боку працівників поліції. Відтак з відео вбачається наявність вчинення неправомірних дій працівниками поліції, які в супереч вимогам Закону «Про Національну поліцію» є виключно навмисним створенням перед умов для навмисного складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_4 , для підвищення особистих показників адміністративного впливу. Стосовно визнання відеозапису як неналежного доказу. Згідно пункту 5 розділу ПІ наказу Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18.12.2018 №1026, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 року №28/32999 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов?язків та/ або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов?язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Як вбачається з долученого до матеріалів справи відеозапису, відео змонтовано з незрозумілих пристроїв та відеофіксація події розпочалась з того, коли старший сержант поліції ОСОБА_5 стояв біля машини. Натомість повна фіксація як того вимагає Інструкція вчинена працівниками поліції зафіксована не була, у зв`язку із чим поліцейськими було грубо порушено порядок відеофіксації. Отже дане відео є фрагментованими з різних невідомих пристроїв, що не в повному обсязі відображають дії та події 01.04.2026 року, або ж взагалі не фіксують весь перебіг подій та законного порядку як того вимагає законодавство. Відтак вони не можуть бути судом прийнятими до уваги як такі, що дозволяють зробити однозначний висновок щодо наявності в діях ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення. Вивчивши відео, яке надане одним файлом вбачається, що воно змонтоване з декількох файлів на яких відсутній номер пристрою на який воно було записано, ідентифікацію пристрою, так і окремих відеофалів знятих з тих пристроїв. Однак згідно протоколу до матеріалів справи повинні були долучені відео з бодікамер за №473947,474382. Однак зміст відео з камери №474382 до матеріалів справи не долучений. Як вбачається з відео починаючи з 0.09.09 хв., надане відео з невідомих пристрої, стосовно яких до матеріалів не надані відомості щодо їх обліку відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки за №28/32999. Саме пособі відео яке надано до матеріалів справи, не може вважатись доказом того, яке зафіксоване в належний спосіб, згідно статті 266 КупАП факту фіксування так і відмови ОСОБА_2 , від проходження медичного обстеження. За таких підстав, на відео не доведена вина ОСОБА_1 в належний спосіб, а відсутній склад адміністративного правопорушення за ознаками ч.1 ст.130 КупАП. З урахуванням вказаного при застосуванні приписів ст.62 Конституції України,суд повинен усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Також із спілкування з працівниками поліції та складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП працівники поліції не встановлювали первинних ознак первинного огляду на наркотичне сп`яніння, зокрема, факту тремтіння рук, не чіткої мови, в тому числі розширених зіниць як того вимагає порядок. Фіксування працівником поліції цих ознак проводилось без належної перевірки освідчення особи в належний спосіб. Створення передумов для проходження медичного огляду є формою впливу та психологічного тиску, з метою підняття результатів показників працівникам поліції. Враховуючи обставини, при яких ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на визначення стану наркотичного або алкогольного сп`яніння, слід зазначити, що працівники поліції не можуть свавільно звинувачувати будь-яку особу в тому, що вона перебуває в стані сп`яніння і таким чином надмірно втручатися в її особисте життя, вимагаючи проїхати до медичного закладу. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що у працівників поліції не було достатньо підстав вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного або алкогольного сп`яніння. Крім того, не можливо взяти до уваги та вважати належним доказом направлення на медичний огляд ОСОБА_1 , оскільки даний документ містить найменування закладу охорони здоров`я до якого направляли ОСОБА_1 КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня психіатричної допомоги ДОР, проте адреса знаходження цього закладу на місцевості, в довідці не вказана. Оскільки ОСОБА_1 є внутрішньо-переміщеною особою, який має реєстрацію АДРЕСА_2 , та 02.01.2026 року взятий на облік як ВПО, відсутність цих відомостей є фактором психологічного тиску з боку працівників поліції, що вплинуло на ОСОБА_1 . Разом з цим, працівниками поліції не було запропоновано, не проінформовано, та вручене направлення для добровільного проходження огляду в межах двох годин, як це передбачено законодавством. Відсутність цього роз`яснення та ненадання інформації про місце знаходження медичного закладу можна кваліфікувати як порушення порядку визначеного ст. 266 КупАП, що вважається недійсним, і не є доказом по справі про адміністративне правопорушення. Водночас, протокол про адміністративне правопорушення є важливим доказом по справі, який по суті є обвинувальним актом, оскільки саме на підставі протоколу здійснюється розгляд справи по суті, а в даному випадку протокол був складений з істотним порушенням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі та Наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 16.02.2015 №3/02-15 «Про порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення», а саме не вказано про відсторонення від керування транспортним засобом, тому є всі підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 №629585 є недопустимим доказом. Таким чином, наявність факту відсторонення повинна бути зафіксована в належний спосіб, з відповідною відміткою в протоколі про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог закону не може вважатись належним і допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення та братись судом до уваги. Будь-які докази про наявність вини ОСОБА_1 к вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП – відсутні. Відтак викладені обставини в протоколі виключають наявність в його діях складу адміністративного правопорушення. Не можуть слугувати однозначним доказом винуватості ОСОБА_1 , рапорт працівника поліції, якого надано до матеріалів адміністративної справи. Сам по собі складений рапорт інспектором 1 взводу 3 роти 1 батальйону старшим лейтенантом поліції Лисогора Віталія, який відповідно до наявного відеозапису 473947 не виконав вимоги ч.3 ст.18 ЗУ «Про Національну поліцію» не може слугувати доказом будь-яких обставин, які в ньому вказані, так як інформація зібрана в неналежний спосіб так і є необ`єктивною зібраною. Крім цього, як вказує судова практика, ці рапорти ґрунтуються на особистому переконанні та оціночному судженні працівників поліції, що фіксуються в порушення закону про поліцію так в неналежний спосіб. Натомість, матеріали справи і наявні докази, які вказували або підтверджували провину ОСОБА_1 за ознаками ч.1 ст.130 КУпАП не підтверджуються так і не доводяться. Просить суд провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, - закрити із підстав, передбачених п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
Вислухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, враховуючи позицію захисника, дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з огляду на наступні підстави. 
Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ за №1306 від 10.10.2001 року, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі – спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я).
Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Згідно зі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена та підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення; відеозаписом подій з якого слідує, що ОСОБА_1 на пропозицію пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, відповів відмовою, не заперечував факту керування транспортним засобом в стані сп`яніння. 
Суд критично оцінює доводи захисника, викладені у клопотанні про закриття провадження у справі, та вважає їх такими, що не спростовують установлених судом обставин і не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Посилання сторони захисту на незаконність зупинки транспортного засобу, недотримання працівниками поліції вимог законодавства щодо представлення, повідомлення причини зупинки, а також на нібито порушення порядку проведення відеофіксації, не впливають на правильність вирішення питання про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.  Предметом доказування у цій справі є встановлення факту керування транспортним засобом особою, яка мала ознаки сп`яніння, та факту її відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Доводи захисту про те, що відеозапис не підтверджує моменту безпосередньої зупинки транспортного засобу, не спростовують факту керування ОСОБА_1 автомобілем. Із дослідженого судом відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 перебував за кермом транспортного засобу, спілкувався з працівниками поліції як водій, не заперечував факту керування автомобілем, а під час судового розгляду сам підтвердив, що керував транспортним засобом на прохання знайомого. Отже, факт керування транспортним засобом є доведеним як матеріалами справи, так і власними поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Безпідставними є й твердження захисту щодо недопустимості відеозапису через його нібито фрагментарність чи монтаж. Сам по собі факт наявності кількох фрагментів відеозапису або використання різних технічних пристроїв не свідчить про недостовірність такого доказу. Захисником не надано жодних належних і допустимих доказів втручання у відеозапис, його підроблення чи зміни змісту зафіксованих подій. Досліджений судом відеозапис є послідовним, узгоджується з іншими матеріалами справи, містить фіксацію спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , роз`яснення йому права пройти огляд на стан сп`яніння та його чітку і категоричну відмову від такого огляду. Тому підстав для визнання зазначеного доказу недопустимим суд не вбачає.
Посилання захисника на відсутність достатніх підстав для направлення ОСОБА_1 на медичний огляд також є необґрунтованими. Із протоколу про адміністративне правопорушення та направлення на огляд вбачається, що у водія були виявлені ознаки сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагували на світло, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів та запах алкоголю з порожнини рота. Вказані ознаки були достатньою підставою для пропозиції пройти огляд відповідно до вимог ст.266 КУпАП та відповідного Порядку проведення огляду. При цьому оцінка наявності таких ознак здійснюється поліцейським під час безпосереднього спілкування з водієм, а відмова останнього від проходження огляду виключила можливість їх подальшого медичного підтвердження або спростування.
Аргументи захисту щодо неналежного оформлення направлення на медичний огляд у зв`язку із не зазначенням адреси медичного закладу, статусом ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної особи та нібито психологічним тиском є припущеннями, які не підтверджені жодними доказами. Сам факт не зазначення адреси закладу охорони здоров`я не свідчить про недійсність направлення та не спростовує встановленої судом обставини, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд у визначеному законом порядку, від чого він добровільно відмовився.
Не заслуговують на увагу і доводи про істотні недоліки протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема щодо відсутності відмітки про відсторонення від керування транспортним засобом. Такі недоліки, навіть у разі їх наявності, не є безумовною підставою для визнання протоколу недопустимим доказом чи закриття провадження у справі, якщо вони не перешкодили всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та не призвели до порушення права особи на захист.  Фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення підтверджуються не лише протоколом, а й відеозаписом та поясненнями самого ОСОБА_1 .

Суд також відхиляє твердження захисника про те, що рапорт працівника поліції не може бути доказом у справі. Рапорт сам по собі не є єдиним доказом вини, а оцінюється судом у сукупності з іншими доказами відповідно до вимог ст. 252 КУпАП. При цьому висновок суду про винуватість ОСОБА_1 ґрунтується не на рапорті, а на сукупності належних, допустимих та взаємопов`язаних доказів.
Суд враховує також, що під час судового розгляду ОСОБА_1 підтвердив факт керування транспортним засобом, пояснив обставини вживання алкогольних напоїв перед поїздкою та не заперечував, що відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я. Таким чином, його власні пояснення узгоджуються з іншими доказами у справі.
За таких обставин суд доходить висновку, що доводи сторони захисту є спрямованими виключно на власне тлумачення досліджених доказів, не підтверджені належними та допустимими доказами, не спростовують установлених судом фактичних обставин справи та не дають підстав для закриття провадження за п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.  Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є доведеною належними, допустимими та достатніми доказами, дослідженими у судовому засіданні.
При призначенні виду та розміру покарання враховуючи ступень вини ОСОБА_1 його особистість, майновий стан та обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, суд приходить до висновку про необхідність накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами. 
Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.283, 284 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним  ОСОБА_1  у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнути  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Роз`яснити  ОСОБА_1 ,  що у випадку несплати накладеного на нього штрафу у передбачений законом строк, до нього може бути застосоване подвійне стягнення штрафу в порядку ст.308 КУпАП, у розмірі 34000 (тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп., тобто у випадку примусового виконання постанови суду. 
Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя          О.П.Румянцев