ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" травня 2026 р. Справа№ 910/7975/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Гончарова С.А. 
Спаських Н.М. 

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С. 

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 19.05.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
апеляційні скарги Кабінету Міністрів України, Фонду державного майна України, Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця»
на рішення  Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 (повний текст складено 08.12.2026)
у справі № 910/7975/21 (суддя - Гулевець О.В.)
за позовом Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпроект»
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Фонд державного майна України
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Кабінет Міністрів України
третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 
про визнання недійсним договору 

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпроект» про визнання недійсним укладеного між сторонами інвестиційного договору № 823 від 02.11.2015.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір містить всі ознаки договору про спільну діяльність, у зв`язку з чим згідно з Порядком укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 296, укладення договорів про спільну діяльність, державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, потребує погодження Кабінету Міністрів України у формі відповідного розпорядження. Лише після цього суб`єкт господарювання може здійснювати заходи щодо забезпечення укладення такого договору. Оскільки позивач погодження Кабінету Міністрів України на укладення спірного договору не отримував, спірний договір укладено з перевищенням повноважень, без належного обсягу дієздатності, що суперечить положенням ч.ч. 1, 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.
Також позивач посилається на те, що за умовами спірного договору передбачено відчуження земельної ділянки державної власності без погодження Фонду державного майна України на укладення такого договору, що спричиняє істотні збитки Державі, а також суперечить інтересам держави і суспільства.
Справа розглядалась судами неодноразово.
Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/7975/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2022, у задоволенні позову відмовлено. 
Судові рішення мотивовані тим, що за своїм змістом спірний договір містить елементи зобов`язальних правовідносин з приводу інвестування (інвестиційний договір), підряду (договір підряду) та інші, що не дає змоги дійти висновку про можливість комплексного застосування до окремих частин договору інших положень чинного законодавства, ніж ті, що регламентують порядок здійснення інвестиційної діяльності та особливості виникнення, зміни та припинення правовідносин підряду.
Ураховуючи наведене, твердження позивача стосовно того, що спірний договір має характер договору про спільну діяльність і під час його укладення мали застосовуватися положення Порядку № 296 щодо отримання погодження Кабінету Міністрів України на укладення такого правочину, суди визнали необґрунтованими.
Крім цього, проаналізувавши зміст листа Міністерства аграрної політки та продовольства України від 02.11.2015 № 37-27-1-13/17961, суди дійшли висновку, що орган управління позивача (на час укладення спірного договору) надав дозвіл на зміну в установленому законодавством порядку цільового призначення частини земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:91:066:0098, орієнтовною площею 55,22 га, при цьому зазначений лист не містить заперечень Міністерства аграрної політки та продовольства України щодо укладення та подальшого виконання, зокрема, спірного договору. Суди звернули увагу, що цей лист надав сам позивач разом із заявою про усунення недоліків позовної заяви. Наведене спростовує твердження позивача стосовно того, що йому невідомо походження такого листа. 
Суди також установили, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.11.2019 № 1101-р «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій до сфери управління Фонду державного майна України» та актом приймання-передачі цілісного майнового комплексу ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» зазначений комплекс було передано зі сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до сфери управління ФДМУ.
Доводи позивача про відсутність погодження ФДМУ суди спростували з огляду на те, що цілісний майновий комплекс ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» було передано зі сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до сфери управління ФДМУ в 2019 році, натомість спірний договір укладено між сторонами у 2015 році, відповідно, для його укладення отримання погодження ФДМУ на той час не вимагалося.
Посилання на положення ст. 120 ЗК України суди відхилили з огляду на те, що ця стаття не врегульовує питання переходу права власності на багатоквартирний житловий будинок (який є об`єктом будівництва згідно з оскаржуваним договором). 
Щодо застосування позовної давності суди зазначили, що оскільки у задоволенні позову суд відмовив по суті, з підстав необґрунтованості позовних вимог, позовна давність як спосіб захисту саме порушеного права при вирішенні цього спору застосуванню не підлягає.
Постановою Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 18.05.2023 у справі № 910/7975/21 касаційні скарги Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» та Фонду державного майна України задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2022 у справі №910/7975/21 скасовано, справу № 910/7975/21 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд вказав, що під час нового розгляду справи суди мають з`ясувати дійсну волю сторін з урахуванням мети укладення спірного договору, у тому числі беручи до уваги текст договору, усталену практику у відносинах сторін, звичаї, подальшу поведінку сторін, визначення спрямованості їхніх дій і певних правових наслідків, і залежно від встановленого та відповідно до чинного законодавства вирішити спір із належним обґрунтуванням мотивів і підстав такого вирішення у судовому рішенні.
Позивач позовні вимоги підтримав, пославшись на наступне:
- інвестиційний договір № 823 від 02.11.2015 є договором про спільну діяльність, оскільки спірний договір містить спільну мету - створення об`єкту будівництва, визначає майнові та немайнові внески сторін - позивач забезпечує надання земельної ділянки та будівельного майданчика, а також розроблення проектної документації, водночас відповідач забезпечує часткове фінансування та організацію будівництва об`єкту на наданій земельній ділянці;
- договір містить умови розподілу спільного результату, а саме розподіл площі в частині 5% на користь позивача та 95% на користь відповідача;
- всупереч постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 296, якою затверджено «Порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також їх господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50%, договорів спільну діяльність, комісії, доручення та управління майном» (далі - Порядок № 296) Кабінетом Міністрів України не було погоджено укладення спірного договору, а тому, такий договір укладений з перевищенням повноважень, без належного обсягу, що суперечить положенням частин 1, 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України;
- умовами спірного договору наперед передбачалось відчуження об`єкту будівництва на користь відповідача, та як наслідок відчуження земельної ділянки державної власності на користь відповідача, позбавлення права постійного користування земельною ділянкою позивача, що суперечить вимогам законодавства. Отже, інвестиційний договір № 823 від 02.11.2015 є таким, що суперечить вимогам законодавства, діючого на момент його укладення, спричиняє істотні збитки Державі, відтак підлягає визнанню недійсним у судовому порядку на підставі ч. 1 ст. 207 ЦК України;
- позивач просить суд поновити строк позовної давності з метою належного захисту порушеного майнового права Держави, з огляду на відсутність фактичного контролю за господарською діяльністю позивача та відсутністю реального управління державним підприємством, що підтверджується наявністю відкритих кримінальних проваджень (№ 12020110000001064 від 14.11.2020 за ч. 2 ст. 364 КК України, № 42021110000000001 від 05.01.2021 за ч. 1 ст. 364 КК України, № 42019111200000606 від 09.09.2019 за ч. 2 ст. 364 КК України);
- інвестиційний договір № 823 від 02.11.2015 суперечить вимогами ст. 15 Закону України «Про інвестиційну діяльність»;
- спірний договір також може бути визнано недійсним на підставі вимог статей 228, 203, 215 ЦК України як такий, що суперечить вимогам законодавства України та укладений всупереч інтересам держави і суспільства;
- договором передбачено дії позивача, що спрямовані на досягнення спільної мети сторін з будівництва та отримання часток збудованого майна у власність;
- за своїми умовами та характером правовідносин спірний договір за своєю правовою природою є договором про спільну діяльність;
- відповідно до правової позиції Верховного Суду у постановах від 01.07.2021 у справі №917/549/20, постанова Верховного Суду від 03.11.2020 у справі №920/611/19, постанова Верховного Суду від 01.10.2020 у справі №910/21935/17, правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст договору, тому оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків;
- позивач просить суд застосувати правовий принцип «jura novit curia» або «суд знає закони», який неодноразово було застосовано Верховним Судом, зокрема в постанові від 04.12.2019 Велика Палата Верховного Суду розглянула касаційну скаргу у справі № 917/1739/17.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що спірний договір не містить ознаки договору про спільну діяльність.
У своїх запереченнях відповідач посилається на правовий висновок, який містить в постанові Вищого господарського суду України від 02.03.2015 у справі № 914/3236/14, відповідно до якого, зміст інвестиційного договору складають взаємні права та обов`язки учасників інвестиційної діяльності, спрямовані на реалізацію інвестицій з метою отримання прибутку або досягнення соціального ефекту.
Відповідач наголошує, що відповідно до п. 12.6. спірного договору, останній не є договором про спільну діяльність, а є договором змішаної інвестиційно-підрядної форми відповідно до ст. 67 ГК України та статей 3, 6 ЦК України.
Отже, відповідач вважає, що інвестиційний договір № 823 від 02.11.2015 не може розглядатися як договір про сумісну (спільну) діяльність, оскільки обов`язки щодо здійснення конкретних дій, обумовлених предметом договору, фактично покладено на одну сторону - відповідача без ознак сумісної діяльності, спільності вкладень або поєднаної трудової участі.
Відповідач стверджує, що Порядок № 296 не поширює свою дію на правовідносини, які склалися між сторонами інвестиційного договору № 823 від 02.11.2015, оскільки між сторонами не укладено договору, визначеного вказаним Порядком. Отже, на думку відповідача, укладення Інвестиційного договору № 823 від 02.11.2015 не потребувало погодження Кабінету Міністрів України.
У відзиві на позов відповідач зазначив, що погодження укладення договору Кабінетом Міністрів України не є обов`язковим, оскільки ч. 2 ст. 3 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» передбачено, що дія цього Закону не поширюється на управління об`єктами власності Українського народу, визначеними частиною першою статті 13 Конституції України.
Також відповідач повідомив, що ДП «НДВА «Пуща-Водиця» в особі Генерального директора Кириченко В.А. мало повноваження та право підписувати Інвестиційний договір № 823 від 02.11.2015 за наявністю згоди органу управління, яка була отримана відповідно до листа Міністерства аграрної політики та продовольства України № 37-27-1-13/17961 від 02.11.2015.
Відповідач зазначив, що земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:91:066:0102 перебуває у володінні Держави України, знаходиться у постійному користуванні ДП «НДВА «Пуща-Водиця» та фактично не вибувала з державної форми власності.
Поряд з тим, відповідач звернув увагу, що ДП «НДВА «Пуща-Водиця» не є власником земельних ділянок, а тому не має права розпоряджатися земельними ділянками, оскільки лише власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном згідно ст. 317 ЦК України.
У своїх запереченнях відповідач також посилався на те, що інвестиційний договір № 823 від 02.11.2015 є частково виконаний сторонами.
У відзиві на позов відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні клопотання про поновлення строку позовної давності та застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивача, оскільки позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами наявність об`єктивно непереборних обставин пов`язаних з дійсними труднощами для вчинення процесуальних дій у встановлений строк, а тому причини пропуску строку позовної давності не можуть вважатися поважними.
У письмових поясненнях, поданих під час нового розгляду, відповідач зазначив наступні обставини:
-з аналізу умов спірного договору вбачається, що отримання кожною зі сторін прибутку є характерним для цього договору; об`єктом інвестування зі сторони позивача є земельна ділянка, а з боку відповідача - грошові кошти, професійні знання та вміння, ділові зв`язки та репутація, що узгоджується зі ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність»; позивач та відповідач є одночасно інвесторами та учасниками інвестиційної діяльності; все майно та майнові права, внесені на виконання спірного договору залишаються у власності кожної зі сторін;
- спірний договір має ознаки договору будівельного підряду;
- земельним законодавством не передбачено автоматичного переходу прав на земельну ділянку, на якій здійснюється будівництво об`єкта житлової забудови. Виконання спірного договору не може зумовити відчуження земельної ділянки та її вибуття із власності Держави;
- після звернення позивача з цим позовом до суду спірний договір продовжував виконуватись, зокрема було введено в експлуатацію об`єкти житлової забудови, відтак згідно викладеної правової позиції Верховного Суду у постанові від 24.01.2023 № 916/3156/21, позовна вимога про визнання договору недійсним без заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину є неналежним способом захисту. 

Третя особа 1 позовні вимоги підтримала посилаючись на те, що спірний договір містить ознаки договору про спільну діяльність, а тому позивач повинен був отримати погодження Кабінету Міністрів України на його укладення, а також зазначила, що всупереч Порядку № 296спірний договір укладено без погодження Кабінету Міністрів України, що є підставою для визнання його недійсним. 

Третя особа 2 позовні вимоги підтримала пославшись на те, що:
- спірний договір містить ознаки договору про спільну діяльність, а тому позивач повинен був отримати погодження Кабінету Міністрів України на його укладення. При цьому, третя особа 2 зазначила про відсутність у секретаріаті Кабінету Міністрів України інформації щодо погодження укладання спірного договору, відтак договір укладений з порушенням вимог частини першої, другої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України;
- згідно частини четвертої статті 236 ГПК України, під час розгляду справи при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд має врахувати висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі 910/7966/21;
- у зв`язку з виконанням спірного договору відбудеться вибуття земельної ділянки з власності Держави.

Третя особа 3 проти задоволення позовних вимог заперечила, зазначивши, що:
- Київська міська державна адміністрація та Департамент не є стороною Інвестиційного договору № 823 від 02.11.2015, відтак останні не можуть здійснювати тлумачення спірного договору та надавати йому правову оцінку;
- власником земельних ділянок державної власності на яких розташовані вказані об`єкти будівництва є саме Київська міська державна адміністрація;
- виконання інвестиційного договору № 823 від 02.11.2015 не зумовило вибуття земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:91:066:0102, а також не зумовило зміну постійного землекористувача вказаної земельної ділянки державної власності, оскільки без волевиявлення розпорядника земель, жодна земельна не може бути передана у власність чи користування;
- позовна вимога про визнання недійсним виконаного договору без одночасного заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ст. 216 ЦК України, є неналежним способом захисту, який передбачений законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21 у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в позові, зазначивши, що інші доводи сторін у справі суд не розглядає.
Суд першої інстанції послався на те, що:
- переглядаючи у касаційному порядку судові рішення у даній справі, Верховний Суд звернув увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, наведений у постанові від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц, відповідно до якого, якщо на виконання спірного правочину товариством сплачені кошти або передане інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не приводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини першої статті 216, статті 387, частин першої, третьої статті 1212 Цивільного кодексу України);
- Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 уточнив висновок, викладений у постанові від 03.12.2021 у справі № 906/1061/20, з урахуванням актуальних правових висновків, сформульованих у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №908/976/19, від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц: «Позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача»;
- у даній справі позивачем обрано такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним інвестиційного договору № 823 від 02.11.2015, однак, вимогу про застосування наслідків недійсності правочину вимоги у позовній заяві не заявлено;
- як підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечувалось, станом на час розгляду справи спірний договір виконано сторонами частково, зокрема було введено в експлуатацію об`єкти житлової забудови;
- як встановлено судом, у даній справі сторонами тривало здійснювалось виконання оскаржуваного інвестиційного договору № 823 від 02.11.2015, в наслідок чого було частково введено в експлуатацію об`єкти житлової забудови, а сторонами отримано майнові права на частину площ в об`єкті;
- Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 23.01.2025 у справі № 910/7983/21 зазначив, що зважаючи на тривале виконання спірного інвестиційного договору, не може вважатися ефективним способом захисту визнання недійсним договору, який не поєднаний із вимогою про застосування наслідків недійсності, а суд, зважаючи на приписи ЦК України, не має права застосовувати наслідки недійсності з власної ініціативи;
- таким чином, оскільки у даній справі встановлено обставини виконання спірного договору, у зв`язку з чим ефективним способом захисту, враховуючи правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц, буде визнання недійсним Інвестиційного договору № 823 від 02.11.2015 в поєднанні з вимогою про застосування наслідків недійсності правочину. 
При цьому, суд першої інстанції, врахувавши, що у задоволенні позовних вимог відмовлено з підстав неефективного способу захисту, не застосував при цьому позовну давність та наслідки її спливу до вимог про визнання договору недійсним.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, 24.12.2025 Кабінет Міністрів України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києві від 25.11.2025 у справі №910/7975/21, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» у повному обсязі.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги, третя особа 2 послалась на ті ж самі обставини, що і в суді першої інстанції зауваживши на тому, що:
- суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не виконав обов`язкових вказівок Верховного Суду, наданих при направленні справи на новий розгляд, зокрема не встановив правову природу спірних правових відносин, не з`ясував дійсну волю сторін та мету укладення оспорюваного договору, дійшовши передчасного висновку про неналежність обраного позивачем способу захисту;
- при цьому спірний договір є змішаним договором, який містить умови, які характерні для договору про спільну діяльність, а тому такий договір мав укладатися у порядку, визначеному Законом України «Про управління об`єктами державної власності» та Порядком укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 296;
- умови договору щодо отримання у власність новоствореного нерухомого майна особою, яка не є власником чи користувачем земельної ділянки та не є замовником будівництва, суперечать нормам статей 331, 375, 413 ЦК України, статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно з якими право власності на зведену земельну ділянку виникає у власника земельної ділянки або у користувача земельної ділянки, якому власник надав право її забудови;
- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неефективність обраного способу захисту, оскільки не врахував публічно-правову природу повноважень Кабінету Міністрів України та характер порушеного інтересу.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2025 справа № 910/7975/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Алданова С.О., судді Корсак В.А., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Кабінету Міністрів України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21 відкладено до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/7975/21.

Крім того, не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21, 24.12.2025 Фонд державного майна України засобами поштового зв`язку (судом отримано і зареєстровано 26.12.2025) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києві від 25.11.2025 у справі №910/7975/21, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги третьої особи 1 аналогічні наведеним вище доводам апеляційної скарги третьої особи 2.
Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 26.12.2025 апеляційна скарга Фонду державного майна України на рішення Господарського суду міста Києві від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Алданова С.О., судді Корсак В.А., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Фонду державного майна України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21 відкладено до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/7975/21.

Також, не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21, 29.12.2025 Державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» через Електронний кабінет в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києві від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги позивача аналогічні наведеним вище доводам апеляційної скарги третьої особи 1 та третьої особи 2.
Додатково позивач зауважив на тому, що зважаючи на принцип правової єдності земельної ділянки і розташованого на ній нерухомого майна, виконання умов і зобов`язань за спірним договором призведе до вибуття земельної ділянки, на якій планується будівництво житлового комплексу, із державної власності. Отже, спірний договір суперечить вимогам ЗК України в частині додержання процедури припинення та надання в користування земельних ділянок державної форми власності та положенням ст. 203, ст. 215 ЦК України.
Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 30.12.2025 апеляційна скарга Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на рішення Господарського суду міста Києві від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Алданова С.О., судді Корсак В.А., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21 відкладено до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/7975/21.

05.02.2026 матеріали цієї справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2025 № 09.1-08/448/26 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/7975/21 у зв`язку з перебуванням судді Ходаківської І.П., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду та протоколами передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 09.02.2026 справа № 910/7975/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Алданова С.О., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2025 заяву суддів Північного апеляційного господарського суду Алданової С.О., Корсака В.А., Євсікова О.О. про самовідвід від розгляду справи № 910/7975/21 за апеляційними скаргами Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», Кабінету Міністрів України та Фонду державного майна України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21 задоволено; матеріали справи № 910/7975/21 передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2025 № 09.1-07/57/26 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/7975/21.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду та протоколами передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 20.02.2026 справа № 910/7975/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Тищенко О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 клопотання Кабінету Міністрів України про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21 залишено без розгляду, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21, ухвалено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, справу № 910/7975/21 призначено до розгляду на 17.03.2026 об 11:30 год. 
Також ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 клопотання Фонду державного майна України про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21 залишено без розгляду, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду державного майна України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21, ухвалено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, апеляційні скарги Фонду державного майна України та Кабінету Міністрів України об`єднані в одне провадження для спільного розгляду у справі № 910/7975/21, справу № 910/7975/21 призначено до розгляду на 17.03.2026 об 11:30 год. 
Крім того, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 клопотання Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21 залишено без розгляду, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21, ухвалено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, апеляційні скарги Фонду державного майна України, Кабінету Міністрів України та Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» об`єднані в одне провадження для спільного розгляду у справі № 910/7975/21, справу № 910/7975/21 призначено до розгляду на 17.03.2026 об 11:30 год. 
11.03.2026 до суду від відповідача надійшли відзиви на апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України, Фонду державного майна України та ДП «НДВА «Пуща-Водиця», в яких відповідач проти задоволення вказаних апеляційних скарг заперечив, пославшись на те, що:
- встановлення судом факту обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав, виключає необхідність надання судом оцінки будь-яким іншим аргументам скаржника, так і необхідність подальшого дослідження підстав для визнання недійсним договору. Вказане, у свою чергу, повністю спростовує доводи Кабінету Міністрів України відносно того, що суд першої інстанції не виконав покладений на нього процесуальний обов`язок щодо всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи та фактично ухилився від вирішення спору по суті та передчасно дійшов висновку про неналежність обраного позивачем способу захисту;
- спірний інвестиційний договір не може розглядатися як договір про сумісну (спільну) діяльність, оскільки обов`язки щодо здійснення конкретних дій, обумовлених предметом Договору, фактично покладено на одну сторону - Товариство без ознак сумісної діяльності, спільності вкладень або ж поєднаної трудової участі. Крім того, у спірному договорі сторони не обумовили спільне покриття витрат або збитків від будівництва та порядок вчинення цих дій;
- спірний інвестиційний договір являє собою змішаний господарський договір та не є договором про спільну діяльність, про що було зазначено у п. 12.6 договору, та в основі якого лежать підрядні відносини та відносини з приводу інвестування, а сам договір був укладений між сторонами виходячи з підстав ст. 627, 628 ЦК України;
- позивач за умовами оспорюваного договору, не передає земельну ділянку в користування відповідачу та жодним іншим третім особам, а лише надає фактичну можливість здійснювати будівництво на відповідній земельній ділянці. Отже, усе вкладене вище свідчить, що інвестиційний договір № 823 від 02.11.2015 не суперечить ст. ст. 331, 375, 413 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»;
- з аналізу положень спірного договору вбачається, що ним не передбачено виникнення жодних зобов`язань сторони-1 щодо передання земельних ділянок у власність чи постійне або вторинне користування іншим особам. Умови вказаного договору не створюють правових підстав для набуття будь-якими особами права власності на земельні ділянки або права постійного або вторинного користування земельними ділянками, а виконання умов договору не має своїм наслідком вибуття земельних ділянок з державної власності, а також зміну землекористувача;
- позивач відповідно до положень ЗК України, як землекористувач, має право здійснювати забудову земельної ділянки, а тому укладання інвестиційного договору № 823 від 02.11.2015 жодним чином не суперечить законодавству
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 № 09.1-08/890/26 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/7975/21 у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці 17.03.2026.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду та протоколами передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 13.03.2026 справа № 910/7975/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Спаських Н.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 справу № 910/7975/21 прийнято до свого провадження визначеною колегією суддів (головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Спаських Н.М.), учасників справи повідомлено, що розгляд апеляційних скарг Фонду державного майна України, Кабінету Міністрів України та Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21 відбудеться у раніше визначені дату та час, а саме 17.03.2026 об 11:30 год. 
16.03.2026 до суду від третьої особи 3 надійшло клопотання в якому заявник, з посиланням на значне навантаженням працівників юридичного управління Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), які також здійснюють представництво інтересів Київської міської ради, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Департаменту в інших судових справах, що відповідно, створює об`єктивні перешкоди для прибуття на судове засідання у справі № 910/7975/21, просив здійснювати розгляд судової справи № 910/7975/21 без участі представника третьої особи 3 та прийняти законне та обґрунтоване рішення.
16.03.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи № 910/7975/21 з огляду на тимчасову непрацездатність представника позивача.
17.03.2026 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи № 910/7975/21 з огляду на погіршення стану здоров`я представника відповідача.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2026 задоволені клопотання позивача та відповідача про відкладення розгляду справи № 910/7975/21, розгляд справи № 910/7975/21 відкладено на 14.04.2026 об 11:30 год.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 № 09.1-08/1171/26 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/7975/21 у зв`язку з перебуванням судді Хрипуна О.О. на лікарняному з 31.03.2026.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 справа № 910/7975/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Гончаров С.А., Спаських Н.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 справу № 910/7975/21 прийнято до свого провадження визначеною колегією суддів (головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Гончаров С.А., Спаських Н.М.), учасників справи повідомлено, що розгляд апеляційних скарг Фонду державного майна України, Кабінету Міністрів України та Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21 відбудеться у раніше визначені дату та час, а саме 14.04.2026 об 11:30 год. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 розгляд справи № 910/7975/21 відкладено на 19.05.2026 о 09:30 год. 

Станом на 19.05.2026 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.
Третя особа 1 та третя особа 3 в судове засідання представників не направили.
Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників третьої особи 1 та третьої особи 3 за наявними матеріалами апеляційного провадження.
Під час розгляду справи представники позивача та третьої особа 2 апеляційні скарги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, представник відповідача проти задоволення апеляційних скарг заперечив, просив залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзивів, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи 2, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні або скасуванню, з наступних підстав.

02.11.2015 між Державним підприємством «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» (далі - сторона-1, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпроект» (далі - сторона-2, відповідач) укладено Інвестиційний договір № 823 (далі - договір) (а.с. 71-87 т. 1), предметом якого є зобов`язання та права сторін щодо їх дій по будівництву об`єкта на земельній ділянці з метою отримання кожною з сторін своєї частини в збудованому об`єкті або іншого майна та/або коштів в порядку та на умовах, визначених в договорі.
У порядку та на умовах даного договору сторона-1, як землекористувач земельної ділянки, залучає сторону-2 до будівництва об`єкта на земельній ділянці та делегує стороні-2 забезпечити проектування та спорудження об`єкта, а сторона-2 зобов`язується на свій ризик за рахунок власних або залучених сил, коштів, матеріалів, засобів, техніки та устаткування забезпечити в повному обсязі проектування та спорудження об`єкта відповідно до проектної документації.
За визначенням термінів, наведених у розділі 1 договору:
Земельна ділянка - частина земної поверхні (територія) орієнтовною площею 55,22 га, що знаходиться в межах земельної ділянки загальною площею 70,0206 га, кадастровий номер 8000000000:91:066:0098, розташована за адресою: проспект Правди (навпроти із проспектом Василя Порика) у Подільському районі міста Києва, надана стороні-1 на праві постійного користування. Межі земельної ділянки зазначені у додатку № 1 до цього договору (пункт 1.1.6 договору).
Згідно з пунктом 4.1 договору сторона-1 у встановленому законодавством порядку здійснює функції землекористувача земельної ділянки, виконує в межах своєї компетенції відповідні дії щодо надання дозвільних документів на проєктування та спорудження об`єкта, а також на звільнення земельної ділянки від існуючих об`єктів, а також у встановленому законодавством порядку (в тому числі Положенням про замовника-забудовника (єдиного замовника, дирекцію підприємства, що будується) і технічний нагляд, затвердженим постановою Держбуду СРСР від 02.02.1988 №16) здійснює функції замовника будівництва об`єкта в частині, що передбачена цим договором; згідно з договором бере участь у відрахуваннях (переданні) та платежах, передбачених законодавством щодо об`єкта.
За умовами пункту 5.1.3 договору фінансування будівництва об`єкта здійснюється стороною-2 відповідно до укладених стороною-2 правочинів (у т.ч. контрактів, договорів, рахунків) безпосередньо виконавцям (проєктувальникам, підрядникам, постачальникам тощо) по мірі необхідності, згідно з черговістю реалізації договору.
Порядок, строки та джерело фінансування будівництва об`єкта визначаються стороною-2 на власний розсуд відповідно до договору і законодавства. Сторона-2 може використовувати як власні кошти, так і кошти, залучені на будь-яких не заборонених законодавством умовах від фізичних та юридичних осіб у способи, що не суперечать законодавству, самостійно укладаючи відповідні договори (пункт 5.1.4 договору).
За умовами пункту 5.2 договору, враховуючи статус сторони-1 та з метою економії державних коштів, сторони погодили, що розрахунки між сторонами за договором здійснюються шляхом отримання у власність (господарське відання) частин об`єкта (майнових прав на них) або іншого майна та/або коштів у наступному порядку:
5.2.1.За виконання своїх зобов`язань за договором сторона-1 отримує у свою власність (господарське відання) 5 % від площі житла в об`єкті.
5.2.2. Решту 95% площі житла в об`єкті та 100% площі нежилого призначення в об`єкті отримує у свою власність сторона-2.
Згідно з пунктом 5.2.3 спірного договору за згодою сторін замість частини об`єкта, вказаної у пункті 5.2.1 договору, стороні-1 можуть бути надані стороною-2 нежитлові та/або жилі приміщення в інших об`єктах нерухомого майна та/або грошові кошти у розмірі не менше ніж 5% від вартості майнових прав на площі житла в об`єкті за експертною оцінкою, проведеною відповідно до законодавства за ініціативою сторони-1. У такому разі сторона-2 отримує у власність об`єкт у повному обсязі.
Цей договір вступає в силу з моменту його підписання повноважними представниками сторін і діє до моменту остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань, проте в будь-якому випадку до моменту реєстрації права власності на об`єкт (п. 11.1. договору).
Листом № 281 від 18.03.2015 (а.с. 94-95 т. 1) позивач звернувся до Міністерства аграрної політки та продовольства України, в якому повідомив, що від ТОВ «Інтерпроект» надійшла пропозиція укласти інвестиційний договір на здійснення забудови частини земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:91:066:0098 орієнтовною площею 55,22 га та така пропозиція ТОВ «Інтерпроект» відповідає затвердженій містобудівній документації, у зв`язку з чим просив Міністерство аграрної політки та продовольства України, зокрема, погодити редакції інвестиційних договорів та надати дозвіл на проведення позивачем роботи щодо зміни в установленому законодавством порядку цільового призначення частини земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:91:066:0098 орієнтовною площею 55,22 га для здійснення комплексного будівництва житлової та громадської забудови з об`єктами соціально-побутового, торгівельного, комунально-складського призначення, інженерно-транспортною інфраструктурою та створення озеленених територій загального користування.
У свою чергу, Міністерство аграрної політки та продовольства України у листі-відповіді від 02.11.2015 № 37-27-1-13/17961 (а.с. 88 т. 1) повідомило позивачеві, що з урахуванням детального плану території багатофункціонального житлового району, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 № 398/9455, Міністерство аграрної політки та продовольства України не заперечує щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:91:066:0098, орієнтовною площею 55,22 га в порядку, передбаченому ЗК України, з метою реалізації умов укладених інвестиційних договорів, зокрема з ТОВ «Інтерпроект», відповідно до Закону України «Про інвестиційну діяльність».
Наказом Головного управління Держгеокадастру у місті Києві від 19.07.2016 № 26-1-СГ «Про надання згоди на поділ земельної ділянки» (а.с. 154 т. 1) ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» було надано згоду на поділ земельної ділянки, кадастровий номер: 8000000000:91:066:0098, площею 70,0206 га.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у місті Києві від 08.11.2018 № 26-1-СГ «Про надання дозволу на розробку землеустрою» (а.с. 155 т. 1) ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» було надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:91:066:0102, площею 55,2225 га, розташованої за адресою: місто Київ, Подільський район, проспект Правди (навпроти із проспектом Василя Порика), цільове призначення якої змінюється із земель сільськогосподарського призначення державної власності, наданих для ведення сільськогосподарської діяльності, на землі житлової та громадської забудови для здійснення комплексного будівництва житлової та громадської забудови з об`єктами торгівельного, соціально-побутового призначення та об`єктами інженерної, транспортної інфраструктури та дорожнього господарства.
Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у місті Києві від 01.03.2019 № 26-1-СГ «Про зімну цільового призначення земельної ділянки та затвердження документації з землеустрою» (а.с. 156-157 т. 1)було затверджено проєкт землеустрою, розроблений Товариством з обмеженою відповідальністю «Конкорд Юг», щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:91:066:0102, ДП "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" за адресою: місто Київ, Подільський район, проспект Правди (навпроти із проспектом Василя Порика) у Подільському районі міста Києва, цільове призначення якої змінюється із земель сільськогосподарського призначення державної власності, наданих для введення сільськогосподарської діяльності, на землі житлової та громадської забудови з об`єктами торгівельного, соціально-побутового призначення та об`єктами інженерної, транспортної і інфраструктури та дорожнього господарства (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, код КВЦП 02.10).
Згідно з пунктом 3 зазначеного наказу змінено цільове призначення земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:91:066:0102, площею 55,2225 га із цільового призначення для іншого сільськогосподарського призначення (код КВЦПЗ 01.13), вид використання - для ведення сільськогосподарської діяльності, на цільове призначення для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (код КВЦПЗ 02.10), вид використання - для здійснення комплексного будівництва житлової та громадської забудови з об`єктами торгівельного, соціально-побутового призначення та об`єктами інженерної, транспортної інфраструктури та дорожнього господарства.
16.07.2019 між Державним підприємством «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпроект» укладено Додаткову угоду № 1 до Інвестиційного договору № 823 від 02.11.2005 (а.с. 167-168 т, 1), відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти підпункт 1.1.6. пункту 1 договору у наступній редакції: « 1.1.6. Земельна ділянка - частина земної поверхні (територія) орієнтовною площею 55,2225 га, кадастровий номер якої 8000000000:91:066:0102, що розташована за адресою проспект Правди (навпроти з проспектом Василя Порика) у Подільському районі міста Києва, яка надана стороні-1 на праві постійного користування. Межі земельної ділянки визначені в додатку №1 до цього договору (п. 1.6. договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 16.07.2019)».
27.09.2019 між Державним підприємством «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпроект» підписано Протокол №1 розподілу площ в об`єкті за Інвестиційним договором № 823 від 02.11.2015 (а.с. 264-269 т. 1), відповідно до якого позивач за виконання своїх зобов`язань за спірним інвестиційним договором отримує у свою власність (господарське відання) частину об`єкту у розмірі 5% від площі житла в об`єкті, які складаються з 12 263,28 кв.м площі житла в об`єкті.
Звертаючись до суду з цим позовом позивач просить визнати Інвестиційний договір № 823 від 02.11.2015 недійсним.
Правові позиції сторін детально викладені вище.
Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.
Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду постановою від 18.05.2023 у справі № 910/7975/21 рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2022 у справі №910/7975/21 скасував, справу № 910/7975/21 передав на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Верховний Суд зазначив, що під час нового розгляду справи суди мають з`ясувати дійсну волю сторін з урахуванням мети укладення спірного договору, у тому числі беручи до уваги текст договору, усталену практику у відносинах сторін, звичаї, подальшу поведінку сторін, визначення спрямованості їхніх дій і певних правових наслідків, і залежно від встановленого та відповідно до чинного законодавства вирішити спір із належним обґрунтуванням мотивів і підстав такого вирішення у судовому рішенні.
Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд звернув увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, наведений у постанові від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц про те, що: «… такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується лише до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує висновок щодо нікчемності правочину. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Подібні висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19, пункти 53, 54), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18, пункти 74,75) та багатьох інших. Аналогічно позовна вимога про визнання неукладеного правочину нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу, що якщо на виконання спірного правочину товариством сплачені кошти або передане інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не приводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини першої статті 216, статті 387, частин першої, третьої статті 1212 Цивільного кодексу України)».
Частиною 5 ст. 310 ГПК України передбачено, що висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
Крім того, ч. 1 ст. 326 ГПК України встановлює, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у Господарському процесуальному кодексі України, полягає у тому, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст. 4 ГПК України).
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
При цьому, у розумінні приписів ст. 15, ст. 16 ЦК України спосіб захисту повинен бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
При вирішенні спору суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові потрібно відмовити. Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20, від 22.03.2023 у справі № 509/5080/18).
У постановах від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду. 
Отже, спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18.
Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Сполученого Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
При цьому обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia (такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19).
Положення частини другої статті 16 ЦК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину (господарської угоди).
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.
Вимоги особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом, або преюдиційну обставину, або доказ для іншого судового провадження суперечить завданням господарського судочинства, наведеним у частині першій статті 2 ГПК України.
Аналогічні висновки сформульовано в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19.
Частинами 1 та 2 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину.
Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15.
Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину, як і про визнання його недійсним, може бути заявлена однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Така вимога може бути об`єднана з вимогою про визнання правочину недійсним, що в цілому сприяє швидкому та ефективному відновленню правового становища сторін, яке існувало до вчинення правочину, або заявлена як самостійна вимога у вигляді окремого позову. Якщо позов щодо застосування наслідків недійсності правочину не подано, суд не може застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи, оскільки згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 216 ЦК України зазначене право є у суду лише щодо нікчемних правочинів (правовий висновок викладено в пунктах 80-82 постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15 та від 09.09.2021 у справі № 925/1276/19).
Як встановлено вище, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення у даній справі, Верховний Суд звернув увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, наведений у постанові від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц, відповідно до якого, якщо на виконання спірного правочину товариством сплачені кошти або передане інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не приводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини першої статті 216, статті 387, частин першої, третьої статті 1212 Цивільного кодексу України).
Реституція - це спеціальна форма відновлення становища, що існувало до порушення, сутність якої полягає в поверненні сторін правовідносин у стан, який передував вчиненню певної протиправної дії. Виділяють реституцію володіння (повернення кожною зі сторін недійсного правочину того, що така сторона за ним отримала) або компенсаційну реституцію відшкодування (в грошовій чи негрошовій формі) вартості одержаного в разі неможливості його повернення в натурі.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 уточнив висновок, викладений у постанові від 03.12.2021 у справі № 906/1061/20, з урахуванням актуальних правових висновків, сформульованих у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №908/976/19, від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц: «Позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача».
За змістом статті 216 ЦК України наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16).
Суд, задовольняючи вимогу сторони про повернення переданого за недійсним правочином майна, має також присудити стягнути з позивача на користь відповідача одержані за правочином кошти (повернути передане нею майно). Таке стягнення не є задоволенням окремої позовної вимоги, а є необхідним наслідком визнання недійсним правочину та задоволення вимоги про застосування реституції. Інше тлумачення статті 216 ЦК України, за якого відповідач має заявити вимогу про повернення йому переданого за недійсним правочином, покладатиме на відповідача непропорційний тягар у вигляді позбавлення його майна без повернення / відшкодування всього, що інша сторона одержала на виконання недійсного правочину.
Якщо законом не встановлені особливі умови застосування правових наслідків недійсності правочину або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів, позивач, який заявляє вимогу про повернення йому в натурі переданого за недійсним правочином або відшкодування вартості переданого, заявляє реституційну вимогу, яку суд за існування для того підстав задовольняє, застосовуючи двосторонню реституцію. У цьому випадку відповідач є стягувачем у частині рішення про повернення йому переданого ним за недійсним правочином майна або відшкодування вартості.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21.
У даній справі позивачем обрано такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним інвестиційного договору № 823 від 02.11.2015, проте вимогу про застосування наслідків недійсності правочину у позовній заяві не заявлено.
Суд першої інстанції цілком вірно виснував, що матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечувалось, що станом на час розгляду справи спірний договір виконано сторонами частково, зокрема було введено в експлуатацію об`єкти житлової забудови.
Так, на підставі листа Міністерство аграрної політки та продовольства України від 02.11.2015 № 37-27-1-13/17961 щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:91:066:0098, Наказу Головного управління Держгеокадастру у місті Києві від 19.07.2016 №26-1-СГ про згоду на поділ земельної ділянки, кадастровий номер: 8000000000:91:066:0098, Наказу Головного управління Держгеокадастру у місті Києві від 08.11.2018 № 26-1-СГ про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:91:066:0102, наказу Головного управління Держгеокадастру у місті Києві від 01.03.2019 № 26-1-СГ про затвердження проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:91:066:0102, відбулось формування земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:91:066:0102. У зв`язку з чим, 16.07.2019 укладено додаткову угоду № 1 до спірного договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти підпункт 1.1.6 пункту 1 договору у такій редакції: 1.1.6. Земельна ділянка - частина земної поверхні (територія) орієнтовною площею 55,2225 га, кадастровий номер 8000000000:91:066:0102, що розташована за адресою: проспект Правди (навпроти із проспектом Василя Порика) у Подільському районі міста Києва, яка надана стороні-1 на праві постійного користування. Межі земельної ділянки визначені в додатку № 1 до цього договору.
Поряд з тим, 20.11.2018 між ДП "НДВА «Пуща-Водиця», як замовником та ТОВ «Інтерпроект», як платником та ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», як виконавцем було укладено договір на створення (передачу) проектно-вишукувальних робіт №1551 (а.с. 169-170 т. 1), відповідно до якого виконавець бере на себе виконання проектно-вишукувальних робіт: виготовлення технічного звіту щодо якісної характеристики ґрунтового покриву та розрахунок витрат сільськогосподарського виробництва. Місце розташування об`єкту: м. Київ, проспект Правди (навпроти з проспектом Василя Порика), кадастровий номер 8000000000:91:066:0102.
У подальшому, 22.04.2019 на виконання умов Інвестиційного договору № 823 від 02.11.2015, ДП «НДВА «Пуща-Водиця», як замовником, було отримано Містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва «Комплексна забудова в межах IV, V, 2 п. к. III, 2 п. к. VIII мікрорайонів у багатофункціональному житловому районі» на земельній ділянці кадастровий номер 8000000000:91:066:0102 (а.с. 172-179 т. 1).
03.06.2019 ДП «НДВА «Пуща-Водиця», як замовником та ТОВ «Інтерпроект», як інвестором було затверджено Техніко-економічні показники «Комплексна забудова в межах IV, V, 2 п. к. III, 2 п. к. VIII мікрорайонів у багатофункціональному житловому районі на проспекті Правди (навпроти з проспектом Василя Порика) у Подільському районі м. Києва» (IV мікрорайон) (а.с. 180-192 т. 1).
04.06.2019 позивачем було затверджено Завдання на проектування проекту «Комплексна забудова в межах IV, V, 2 п. к. III, 2 п. к. VIII мікрорайонів у багатофункціональному житловому районі на проспекті Правди (навпроти з проспектом Василя Порика) у Подільському районі м. Києва» (IV мікрорайон) (а.с. 193-198 т. 1).
20.06.2019 позивачем було видано наказ № 59-0 «Про затвердження ескізного проекту: «Комплексна забудова в межах IV, V, 2 п. к. III, 2 п. к. VIII мікрорайонів у багатофункціональному житловому районі на проспекті Правди (навпроти з проспектом Василя Порика) у Подільському районі м. Києва»» (а.с. 198-203 т. 1), відповідно до якого позивачем було затверджено проектну документацію на будівництво вищезазначеного об`єкту з відповідними технічними показниками.
24.06.2019 між позивачем та АТ «Київгаз» підписано Технічні умови приєднання до газорозподільної системи «Комплексна забудова в межах IV, V, 2 п. к. III, 2 п. к. VIII мікрорайонів у багатофункціональному житловому районі на проспекті Правди (навпроти з проспектом Василя Порика) у Подільському районі м. Києва» (IV мікрорайон) (а.с. 256-260 т. 1).
01.10.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір компенсації витрат за водопостачання та водовідведення № 01-10/19-421 (а.с. 261-263 т. 1), відповідно до якого позивач зобов`язався надати доступ (місце підключення) до джерел водопостачання та водовідведення, з метою споживання води та водовідведення в необхідних обсягах, заявлених ТОВ «Інтерпроект», а відповідач, в свою чергу, зобов`язався компенсувати позивачу фактично понесені витрати за спожиту воду та водовідведення в межах показань лічильника та за Тарифами, що визначені водопостачальною організацією.
У процесі виконання договору 27.09.2019 між Державним підприємством "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпроект» підписано Протокол №1 розподілу площ в об`єкті за Інвестиційним договором № 823 від 02.11.2015 (а.с. 264-259 т. 1), відповідно до якого позивач за виконання своїх зобов`язань за спірним інвестиційним договором отримує у свою власність (господарське відання) частину об`єкту у розмірі 5% від площі житла в об`єкті, які складаються з 12 263,28 кв.м площі житла в об`єкті.
Згідно сертифікатів № ІУ123221021245 від 03.11.2022, № ІУ123230505240 від 15.05.2023, № ІУ123230516769 від 23.05.2023, № ІУ123230427162 від 01.05.2023 (а.с. 77-88 т. 7) введено в експлуатацію об`єкти: «Комплексна забудова в межах IV, V, 2 п.к. III, 2п.к. VIII мікрорайонів у багатофункціональному житловому районі на просп. Правди (навпроти з проспектом Василя Порика) у Подільському районі м. Києва (IV мікрорайон, II черга, 1 п.к. - Житловий будинок №2 (за ГП); ТП 10/0,4 кВ №38 (за ГП))»; «Комплексна забудова в межах IV, V, 2 п.к. III, 2 п.к. VIII мікрорайонів у багатофункціональному житловому районі на просп. Правди (навпроти з проспектом Василя Порика) у Подільському районі м. Києва (IV мікрорайон, II черга, 3 п.к. - Житловий будинок №4 (за ГП))»; «Комплексна забудова в межах IV, V, 2 п.к. III, 2п.к. VIII мікрорайонів у багатофункціональному житловому районі на просп. Правди (навпроти з проспектом Василя Порика) у Подільському районі м. Києва (IV мікрорайон, І черга, 2 п.к. - Житловий будинок №1 (за ГГІ))»; «Комплексна забудова в межах IV, V, 2 п.к. III, 2п.к. VIII мікрорайонів у багатофункціональному житловому районі на просп. Правди (навпроти з проспектом Василя Порика) у Подільському районі м. Києва (IV мікрорайон, II черга. 2 п.к. - Житловий будинок №3 (за ГП))».
11.09.2023 між ДП «НДВА «Пуща-Водиця» та ТОВ «Інтерпроект» було підписано Акти прийому-передачі технічних паспортів на квартири за Інвестиційним договором № 823 від 02.11.2015, згідно переліку (а.с. 181-184 т. 9)..
Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, у даній справі сторонами тривало здійснювалось виконання оскаржуваного Інвестиційного договору № 823 від 02.11.2015, в наслідок чого було частково введено в експлуатацію об`єкти житлової забудови, а сторонами отримано майнові права на частину площ в об`єкті.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 23.01.2025 у cправі № 910/7983/21 зазначив, що зважаючи на тривале виконання спірного інвестиційного договору, не може вважатися ефективним способом захисту визнання недійсним договору, який не поєднаний із вимогою про застосування наслідків недійсності, а суд, зважаючи на приписи ЦК України, не має права застосовувати наслідки недійсності з власної ініціативи.
Таким чином, суд першої інстанції цілком вірно виснував, що оскільки у даній справі встановлено обставини виконання спірного договору, ефективним способом захисту, враховуючи правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц, буде визнання недійсним Інвестиційного договору № 823 від 02.11.2015 в поєднанні з вимогою про застосування наслідків недійсності правочину. 
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.202 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19).
Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.
Також суд першої інстанції цілком вірно вказав на те, що оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в позові, інші доводи сторін у справі суд не розглядає.
З огляду на вказане колегія суддів не розглядає доводи апеляційних скарг в частині наявності підстав для визнання спірного договору недійсним.
Щодо заявленої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, то слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, яку відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ як джерело права, позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов`язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «ЮКОС» проти Росії»).
Водночас, за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.
Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено з підстав неефективного способу захисту, колегією суддів на встановлюються обставини щодо наявності підстав для застосування до позовних вимог наслідків спливу строку позовної давності.
За таких обставин суд першої інстанції цілком вірно відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним Інвестиційного договору № 823 від 02.11.2015. Рішення суду першої інстанції залишається без змін.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційних скарг не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, з урахуванням підстав та предмету позову, колегія суддів вважає, що скаржники не довели обґрунтованість своїх апеляційних скарг, доказів на підтвердження своїх вимог суду не надали, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційних скарг не вбачається.
Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційних скарг, апеляційні скарги Кабінету Міністрів України, Фонду державного майна України та Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» задоволенню не підлягають.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційними скаргами покладаються на апелянтів. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21  залишити без задоволення.
2. Апеляційну скаргу Фонду державного майна України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21  залишити без задоволення.
3. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21 залишити без задоволення.
4. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 у справі № 910/7975/21  залишити без змін.
5. Судові витрати за розгляд апеляційних скарг покласти на скаржників.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 26.05.2026 

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді С.А. Гончаров

Н.М. Спаських