ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" червня 2026 р. Справа№ 910/1271/26

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Шаратова Ю.А.
суддів: Бестаченко О.Л. 
Скрипки І.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства імені Ватутіна
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.03.2026 (повний текст складено 11.03.2026)
у справі № 910/1271/26 (суддя Сташків Р.Б.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛКРАФТ" 
до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна
про стягнення 1 624 969,05 грн
в с т а н о в и в :

Історія справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОЛКРАФТ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна про стягнення 1 624 969,05 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
10.03.2026 відповідачем було подано зустрічну позовну заяву в межах даної справи з вимогою визнати недійсним розрахунок по оренді с/г техніки за січень 2023 року від 31.01.2023, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВОЛКРАФТ» та Приватним сільськогосподарським підприємством ім. Ватутіна.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2026 зустрічну позовну заяву Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛКРАФТ" про визнання недійсним розрахунку та додані до неї документи повернуто заявнику.
Повертаючи зустрічну позовну заяву разом із додатками, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем подано зустрічну позовну заяву з порушенням строку, встановленого частиною 1 статті 180 ГПК України, суд дійшов висновку, що така зустрічна позовна заява підлягає поверненню заявнику.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись із вищевказаною ухвалою, Приватне сільськогосподарське підприємство імені Ватутіна звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. У поданій апеляційній скарзі скаржник просить:
- скасувати ухвалу господарського суду м. Києва від 11.03.2026 у справі № 910/1271/26 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:
- в умовах вкрай високого навантаження, проблем з електропостачанням, останній не встиг опанувати та сформувати необхідний обсяг документів аби подати зустрічний позов у встановлений строк;
- відповідач є сільськогосподарським підприємством, яке наразі працює в умовах необхідності здійснення польових робіт за постійних обстрілів та перебоїв з електроенергією, що безперечно вливає на можливість здійснення інших завдань;
- відповідач із посиланням на рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року (заява № 12964/87) зазначає, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Водночас, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Позиція ТОВ «ВОЛКРАФТ» щодо апеляційної скарги.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, погоджуючись з мотивами оскаржуваної ухвали, просив останню залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач, серед іншого, зазначав, що:
- відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження в електронному кабінеті та вчасно подав відзив. Це свідчить, що він мав можливість реалізувати процесуальні права, користувався системою «Електронний суд» та мав доступ до мережі Інтернет. Обов`язок обґрунтувати поважні причини пропуску строку та подати відповідне клопотання покладається на сторону, яка пропустила строк. Відсутність такого клопотання, як вірно встановив суд першої інстанції, є підставою для повернення зустрічного позову;
- посилання на складну воєнну ситуацію, перебої з електропостачанням та "високе навантаження" є загальними та не підтверджені жодними доказами. Відповідач є юридичною особою, має електронний кабінет у судовій системі, використовував його для подання інших процесуальних документів та не довів, що перебої із електроенергією чи обстріли безпосередньо унеможливили подачу зустрічного позову. Сам факт воєнного стану або завантаженість представника не є поважною причиною, якщо сторона мала доступ до системи правосуддя і використовувала його для інших дій;
- відповідач пропустив строк для подання зустрічного позову, не подав клопотання про його поновлення, не довів поважності причин пропуску та обрав неефективний спосіб захисту. Доводи апеляційної скарги зводяться до бажання усунути обов`язкові вимоги процесуального закону й не спростовують правомірності ухвали суду першої інстанції.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга Приватного сільськогосподарського підприємства імені Ватутіна зареєстрована судом 24.03.2026 за вх. № 09.1.04.1/1839/26.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Шаратов Ю.А., судді Бестаченко О.Л., Скрипка І.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/1271/26.
Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства імені Ватутіна на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.03.2026 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріали справи № 910/1271/26.
06.04.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла справа № 910/1271/26.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства імені Ватутіна на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.03.2026 у справі № 910/1271/26.
Постановлено розгляд апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства імені Ватутіна від 11.03.2026 у справі № 910/1271/26 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
15.04.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов Відзив на апеляційну скаргу від 14.04.2026 (вх. № 09.1-13/8952/26).

Джерела права. Позиція суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Права та обов`язки учасників справи визначені у статті 42 ГПК України. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 180 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право пред`явити позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 176 Господарського процесуального кодексу України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається строк для подання відзиву на позов.
Відповідно до частини восьмої статті 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
При цьому звернення з зустрічним позовом до суду на стадії підготовчого провадження, однак поза межами встановленого частиною восьмою статті 165 Господарського процесуального кодексу України строку для подання відзиву, не свідчить про дотримання учасником справи вимог статей 46, 180 Господарського процесуального кодексу України. 
Разом з цим згідно з пунктом 6 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Частинами першою, другою статті 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Таким чином пропущений процесуальний строк може бути поновлений лише за заявою учасника справи у разі, якщо суд визнає наведені причини пропуску цього строку поважними, в той час як продовжити встановлений процесуальний строк суд має право також із власної ініціативи, однак у цьому разі відповідне продовження строку може мати місце лише до його закінчення.

Щодо причин пропуску строку на подання зустрічної позовної заяви, на які посилається відповідач, слід зазначити наступне.
Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Разом з тим, для поновлення строку необхідним є наведення конкретних обставин, надання відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації особою своїх прав (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22).
Факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення пропущеного процесуального строку, тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві, та обставин, які існували й об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій. Для визнання поважною цієї підстави слід брати до уваги, зокрема, територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування, хід бойових дій, існування реальної небезпеки для життя учасників процесу, тривалість самого процесуального строку; час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), а також інші доречні обставини.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 Господарського процесуального кодексу України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів.
ПСП ім. Ватутіна при зверненні до суду із апеляційною скаргою посилалось на те, що в умовах високого навантаження, польових робіт за постійних обстрілів, а також відключення електроенергії, унеможливили подання зустрічного позову в установлені строки. Проте жодним чином не зазначило, як це завадило подати зустрічний позов, тобто воно не довело суду наявність обставин, які б об`єктивно перешкоджали йому реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку у зв`язку із введенням воєнного стану.
Як вірно встановлено, судом першої інстанції строк для подання відзиву встановлений ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2026, сплив 04.03.2026. Відзив на позовну заяву подано 04.03.2026, а зустрічну позовну заяву лише 10.03.2026.
Окрім того, Приватним сільськогосподарським підприємством ім. Ватутіна не було дотримано процесуального обов`язку відповідно до норм статті 119 Господарського процесуального кодексу України та не подано заяву для поновлення (продовження) строку на подання зустрічної позовної заяви. Що унеможливило для суду першої інстанції розглянути це питання та надати оцінку відповідним доводам заявника.
Колегія суддів наголошує, що у даному випадку судом першої інстанції не було допущено надмірного формалізму, оскільки йдеться не про незначне процесуальне порушення з боку відповідача, а про недотримання ним вимог процесуального закону.

Щодо посилання на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення ЄСПЛ, слід зазначити наступне.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Однак право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю правовою природою потребує регулювання державою і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення ЄСПЛ у справі "Станєв проти Болгарії" від 17.01.2012).
Прецедентна практика ЄСПЛ виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.92).
Процесуальний порядок провадження у господарських справах визначається ГПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність господарських процесуальних прав і обов`язків суб`єктів процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Колегія суддів відхиляє довід скаржника про те, що, судом першої інстанції безпідставно повернуто зустрічну заяву ПСП ім. Ватутіна, чим порушено право відповідача на ефективний захист своїх прав і законних інтересів в суді, що гарантовано процесуальним законодавством, як загальний принцип судочинства та практики Європейського суду з прав людини. При цьому, звертає увагу скаржника на те, що оскаржувана ухвала не є недоступом до правосуддя та/або порушенням статті 6 Конвенції, статті 4 ГПК України, адже особа може подати вказаний позов в порядку, передбаченому ГПК України, як окремий позов, за яким за умови дотримання всіх вимог ГПК України буде відкрито провадження у справі та розглянуто спір.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви у зв`язку із пропуском процесуального строку на її подання відповідно до норм частини першої статті 180 Господарського процесуального кодексу України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як зазначено у пункті 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене вище, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку, а ухвала Господарського суду міста Києва від 11.03.2026 у справі № 910/1271/26 відповідає нормам процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається. А тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розподіл судових витрат
Оскільки суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК України), а понесені судові витрати підлягають розподілу за результатами розгляду спору по суті судом першої інстанції.
Керуючись статтями 74, 129, 269, 270, 276, 277, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства імені Ватутіна на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.03.2026 у справі № 910/1271/26 - залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.03.2026 у справі № 910/1271/26 - залишити без змін.
3. Справу (матеріали оскарження) повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.06.2026. 

Головуючий суддя Ю.А. Шаратов 

Судді О.Л. Бестаченко

І.М. Скрипка