03.06.2026 Провадження по справі № 1-кп/940/6/26 
Справа № 940/472/21

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 червня 2026 року Тетіївський районний суд Київської області у складі :
головуючого судді: ОСОБА_1 
при секретарі : ОСОБА_2 
з участю прокурора : ОСОБА_3 
обвинуваченого : ОСОБА_4 
захисника: ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві кримінальне провадження № 12021111300000005 від 10.02.2021 року за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Погребище Погребищанського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, учасника бойових дій, раніше не судимого,-
у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачає відповідальність за ч. 2 ст. 286 КК України,- 

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України за наступних обставин.
Так, ОСОБА_4 10.02.2021 року, керуючи автомобілем ВАЗ 21093 реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , в порушення вимог п. 2.9.а Правил дорожнього руху України (водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані наркотичного чи іншого сп?яніння ), рухався по автодорозі R-17 Біла Церква - Тетіїв - Липовець - Гуменне в напрямку смт. Володарка Білоцерківського району Київської області по вул. Богдана Хмельницького № 55 в с. Кашперівка, в порушення вимог п.п.2.1. а, 2.3.б Правил дорожнього руху, згідно з яким (водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов?язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху та порушуючи вимоги п.12.1 ПДР України, відповідно до якого (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, не обрав безпечну швидкість руху та в порушення п.12.3 Правил дорожнього руху (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозить, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об?єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об?їзду перешкоди) та не виконав вимогу п.12.2 Правил дорожнього руху ( у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги), здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який перебував на проїжджій частині дороги.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому грудного відділу хребта на рівні 5-го грудного хребця з наявністю розривів зв?язок по всім поверхням та крововиливом в м?яких тканинах навколо; крововиливу під оболонками спинного мозку на рівні 5-го грудного хребця; забою спинного мозку грудного відділу хребта у вигляді пом?якшення тканини; закритої черепно-мозкової травми; крововиливів в м?які покриви голови, під м?якими мозковими оболонками головного мозку і мозочку, під епендимою IV шлуночка; закритої травми грудної клітки; переломів ребер справа і зліва; крововиливу в м?які тканини навколо переломів ребер; крововиливу у воротах, більше лівої легені, крововиливу на поверхні легені; крововиливу у лівому куполі діафрагми; закритої травми живота; крововиливу у воротах селезінки поверхневого розриву селезінки по лівому фланку; синців та саден на тілі; рани на голові, та 14.02.2021 року від отриманих травм помер у Білоцерківській міській лікарні № 2.
Смерть ОСОБА_8 настала від поєднаної травми голови та хребта, що проявилось переломом грудного відділу хребта та забоєм спинного мозку, зазначені тілесні ушкодження заподіяні тупим предметом, могли виникнути в умовах дорожньо-транспортної пригоди внаслідок наїзду на пішохода, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя та перебувають в прямому причинному зв?язку із настанням смерті.
Таким чином, порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п.2.1 а, 2.3. б, 2.9 а, 12.2, 12.3, 12.1, 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року, перебуває в прямому причинному зв?язку із виникненням дорожньо-траснпортної пригоди та наслідками що настали, а саме: смертю потерпілого ОСОБА_8 .
Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
03.06.2026 року між начальником Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншого боку, за участі захисника обвинуваченого ОСОБА_5 досягнуто угоди про визнання винуватості.
За умовами угоди сторони дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України. Обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення за кваліфікацією за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке має понести ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України сторони угоди погоджуються на звільнення ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням та з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які, в присутності захисника, роз?яснені обвинуваченому. 
Прокурор в судовому засіданні просив затвердити зазначену угоду та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене в ній покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просили затвердити угоду про визнання винуватості. ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України беззастережно визнав, зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред?явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості.
Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надали беззаперечну письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості із ОСОБА_4 .
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, розглянувши угоду про визнання винуватості, перевіривши її на відповідність вимогам КПК України, суд вважає, що укладення угоди є добровільним, відповідає вимогам ст.ст. 469,472 КПК України, а тому вона може бути затверджена судом, виходячи із наступного. 
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно із ч.2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості може ініціюватися у будь-який момент після повідомленні особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Згідно з п.1 ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана інтересам окремих осіб та потерпілі надали письмову заяву прокурору на укладення угоди, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, існують достатні фактичні підстави для визнання винуватості, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, виконання угоди обвинуваченим є можливим.
Також судом взято до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, має постійне місце реєстрації та місце проживання, є учасником бойових дій, проходив військову службу по мобілізації у Збройних Силах з 16.04.2022 року по 05.02.2024 року, позитивно характеризується за місцем служби та проживання, неперебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра. 
Суд керуючись положенням ст. 50 КК України, з урахуванням особи винного, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, беззаперечне визнання свої винуватості, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення вважає, що виключно призначення покарання визначеного угодою про визнання винуватості беззаперечно відповідає інтересам суспільства та цілком обґрунтовує необхідність застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України.
З урахуванням наведеного, узгоджені сторонами (прокурором та обвинуваченим) вид та міра покарання за вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення є такими, що, згідно із положеннями ст. 65 КК України, відповідають ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Відтак, дослідивши умови угоди та заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, суд вважає, що вказана угода може бути затверджена.
Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом стосовно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22,26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Відповідно до ст. 124 КПК України судові витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Керуючись ст.ст. 373,374,395,475 КПК України , суд,-

УХВАЛИВ: 

Затвердити угоду про визнання винуватості від 03.06.2026 року в кримінальному провадженні № 12021111300000005 від 10.02.2021 року, укладену між начальником Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншого боку, за участі захисника обвинуваченого ОСОБА_5 .
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 4 (чотирьох ) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
В силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк 3 (три) роки.
Згідно ч. 1 п.п 1, 2 та ч. 3 п. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов?язки: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Погребище Погребищанського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 4249,70 (чотири тисячі двісті сорок дев`ять) гривень 70 копійок.
Речові докази: автомобіль ВАЗ 21093 реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий під розписку на зберігання ОСОБА_4 – повернути у його розпорядження. 

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Тетіївський районний суд Київської області з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя : ОСОБА_11