РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року 	справа № 580/2511/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

16.03.2026 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов військової частини НОМЕР_1 (далі – позивач) до ОСОБА_1 (далі – відповідач), в якому позивач просить стягнути з відповідача на користь військової частини НОМЕР_1 завдані збитки Державі внаслідок безпідставного набуття коштів у розмірі 482062,84 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач у добровільному порядку не відшкодував вищевказану шкоду, що зумовило звернення до суду.
Ухвалою суду від 23.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження. Також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву. 
Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що після проходження лікування у госпіталі не ухилявся від військової служби, не переховувався та не мав наміру незаконно отримувати грошове забезпечення. Після вибуття з госпіталю прибув за місцем проживання та відмітився у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, де очікував подальшого направлення та вирішення питання щодо проходження служби і повернення до підрозділу, який на той момент перебував у Донецькій області. Протягом тривалого часу жодних повідомлень, викликів, наказів або вимог щодо прибуття до військової частини чи повернення коштів не отримував. Грошове забезпечення нараховувалось та виплачувалось військовою частиною. Жодних неправдивих відомостей, підроблених документів або інших дій для незаконного отримання коштів не вчиняв. Вважав, що має право на відповідне забезпечення у зв`язку з проходженням служби, лікуванням та невизначеністю подальшого службового статусу. 
Тому, на переконання позивача, відсутні підстави вважати отримані кошти безпідставно набутими з його вини.
Позивач подав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що військова частина НОМЕР_1 направляла відповідачу письмові повідомлення за адресою: АДРЕСА_1 . Поштові відправлення вручені одержувачу.
Отже, відповідач отримував офіційну кореспонденцію на території України. Йому було відомо про результати службового розслідування, про притягнення до матеріальної відповідальності, про суму заборгованості, про реквізити для добровільного відшкодування та про право оскаржити наказ командира військової частини НОМЕР_1 .
Відповідач кошти не повернув. Наказ не оскаржив. Доказів поважних причин неподання документів не надав.
Сам факт зарахування коштів на рахунок не підтверджує наявність правової підстави для їх збереження. Право на грошове забезпечення та додаткову винагороду пов`язане з проходженням військової служби, виконанням обов`язків військової служби або наявністю законних підстав для перебування поза розташуванням військової частини. Відповідач не довів, що після лікування повернувся до військової частини або мав законні підстави не прибувати до місця служби.
Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.
Суд встановив, що ОСОБА_1 24.06.2022 призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.09.2022 № 244 ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини з 01.09.2022 та взятий на всі види забезпечення, у тому числі грошове.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 10.09.2022 № 253 військовослужбовець вважається таким, що вибув на лікування поза розташуванням військової частини з 10.09.2022.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.08.2025 № 240 військовослужбовець вважається таким, що перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 з 25.08.2025.
Відповідно до рапорту начальника фінансово-економічної служби – головного бухгалтера військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 вх. №37994 від 28.11.2025 повідомлено про ймовірну переплату грошового забезпечення та додаткової винагороди солдату ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 (колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 ). Ймовірна сума переплати становить 485339,36 грн.
У зв`язку з цим у військовій частині НОМЕР_1 наказом від 28.11.2026 №4475 призначено та проведено службове розслідування відповідно до ст. 8 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".
Наказом від 28.12.2025 №2878 затверджено службове розслідування, яким встановлено, що солдат ОСОБА_1 здійснив самовільне залишення частини з 21.09.2022, тому на підставі довідки-розрахунку №0989/10/6148 від 20.12.2025, наданою фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 встановлено, що солдату ОСОБА_1 було здійснено наступні нарахування, а саме: за вересень 2022 року - грошове забезпечення у розмірі 9071,14 грн., індексацію у розмірі 427,27 грн. та додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн; за жовтень 2022 року - грошове забезпечення у розмірі 13 677,40 грн, індексацію у розмірі 1 281,80 грн. та додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн; за листопад 2022 року - грошове забезпечення у розмірі 13 677,40 грн, індексацію у розмірі 1 424,80 грн., матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 13 677,40 грн., грошова допомога на оздоровлення у розмірі 13 677,40 грн. та додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн.; за грудень 2022 року - грошове забезпечення у розмірі 13 677,40 грн., індексацію у розмірі 1 470,83 грн. та додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн. 
Отже, сума надмірно виплаченого розміру грошового забезпечення за період перебування на стаціонарному лікуванні солдату ОСОБА_1 становить 482062,84 грн.
Військова частина НОМЕР_1 направляла відповідачу письмові повідомлення та наказ від 28.12.2025 №2878 «Про результати службового розслідування» адресою: АДРЕСА_2 .
Поштове відправлення №8431300260578 вручено одержувачу 04.02.2026. Поштове відправлення №8431300263593 вручено одержувачу 11.02.2026. 
Оскільки у добровільному порядку відповідач вказані кошти не сплатив, позивач звернувся в суд з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. 
Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. За необхідності виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, у відношенні військовослужбовців 
Статтею 9 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).
Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Пунктом 28 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних суді» визначено, що у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі.
У разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.
Отже, спір з приводу відшкодування матеріальної шкоди, завданої особою державі під час проходження військової служби, є публічно - правовим, а тому підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.
Наведене узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного суду від 22.01.2020 у справі №813/1045/18.
Проходження військової служби в Збройних Силах України врегульовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі – Закон №2232), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі – Положення №1153), Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі – Статут).
Згідно зі ст.26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 3 жовтня 2019 року №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі – Закон №160).
П.4 ч.1 ст.1 Закону №160 визначено, що матеріальна відповідальність – вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
На підставі ч.ч.1, 2, 4 ст.3 Закону №160 підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №160 розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Згідно з ч.ч.2, 6, 7 у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.10 Закону №160 відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування.
Як установлено судом, наказ від 28.12.2025 №2878 «Про результати службового розслідування» отриманий відповідачем.
Доказів оскарження або скасування у встановленому законом порядку вказаного наказу суду не надано. У добровільному порядку кошти не відшкодовані.
Тому, суд дійшов висновку, що належним способом захисту інтересів Держави є стягнення з відповідача шкоди в сумі 482062,84 грн.
Доводи відповідача, що після проходження лікування у госпіталі не ухилявся від військової служби, не переховувався та не мав наміру незаконно отримувати грошове забезпечення, суд вважає необґрунтованими, оскілки вони стосуються виключно обставин проходження позивачем військової служби.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. 
Оскільки доказів понесення таких витрат суду не надано, відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст.6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов військової частини НОМЕР_1 задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) шкоду, завдану Державі у сумі 482062,84 грн (чотириста вісімдесят дві тисячі шістдесят дві гривні 84 коп.).
2. Судові витрати розподілу не підлягають.
3. Копію рішення направити учасникам справи.
4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя 	Олексій РІДЗЕЛЬ