Справа №751/8243/25
Провадження №3/751/274/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Діденко А.О. 
при секретарі Рак Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ,
В с т а н о в и в :
19.09.2025 о 22 год. 08 хв. у м. Чернігів, вул. Нафтовиків, 16, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу Драгер 0238 та у встановленому законом порядку в лікарні в лікаря нарколога відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху. 
За даним фактом стосовно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
У судове засідання ОСОБА_1 не прибув, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. 
ОСОБА_1 неодноразово заявляв клопотання про відкладення розгляду справи, вмотивовані неможливістю участі в судових засіданнях через статус військовослужбовця та необхідністю дистанційного ознайомлення ОСОБА_1 із матеріалами справи. Із цього привод суд зазначає наступне.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Отже, з урахуванням наведених вище висновків ЄСПЛ, сторони повинні сумлінно ставитися до реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків, сприяти суду у своєчасному, повному та всебічному розгляді справи, максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання та уникати використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, зокрема й з метою штучного створення передумов для збігу строку можливого накладення адміністративного стягнення, що визначений ст. 38 КУпАП.
Судом, у межах даної справи, створювалися належні умови для реалізації її учасниками належних їм процесуальних прав, що підтверджується наступним.
Так, розгляд даної справи судом відкладався неодноразово, а саме: 06.11.2025 (відкладено за клопотанням захисника Хайтова П.В. для ознайомлення із матеріалами справи); 10.12.2025 (відкладено за клопотанням захисника Хайтова П.В.); 30.01.2026; 31.03.2026; 15.04.2026 тощо.
Крім того, 11.03.2026 судом переведено матеріали справи про адміністративне правопорушення в електронну форму з метою забезпечення учасникам можливості дистанційного доступу до неї та доставлено до електронного кабінету особи в системі «Електронний суд», що підтверджується довідкою, попри те, що в згідно КУпАП відповідного обов`язку суду не передбачено.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Як свідчить зміст адміністративного протоколу та особистий запис про незгоду у відповідній його графі, ОСОБА_1 19.09.2025 був повідомлений працівниками поліції про подальший розгляд його справи в Новозаводському районному суді м. Чернігова. Це створювало додаткові часові можливості (загалом 8 місяців) для організації власного захисту та отримання належної правової допомоги.
Суд у письмовій формі листом від 11.03.2026 доводив до ОСОБА_1 із посиланням на відповідну практику ЄСПЛ, обов`язок добросовісно користуватися процесуальними правами та сприяти суду у дотриманні розумного строку розгляду справи, а також повідомляв про можливість використання засобів дистанційної участі в судовому засіданні в разі неможливості особистої явки, його право щодо надання письмових пояснень та відповідних доказів в обґрунтування своєї позиції, а також право користуватися послугами захисника, оскільки особиста участь особи, щодо якої складено протокол за ч. 5 ст. 126 КУпАП, у справах даної категорії не є обов`язковою.
Заперечення ОСОБА_1 щодо участі в розгляді справи захисника Хайтова П.В. як такого, якого ОСОБА_1 , за його ж твердженнями, до захисту ніколи не залучав, суд до уваги не бере, адже особа має право самостійно обрати собі захисника на свій власний розсуд, а також змінити захисника або залучити кількох захисників до захисту своїх прав. При цьому, на думку суду, термін у вісім місяців з моменту складення адміністративного протоколу є цілком достатнім для того, аби вирішити питання про залучення належного захисника. 
На час розгляду справи клопотання про забезпечення дистанційної участі в судових засіданнях, а так само й будь-які пояснення щодо правової позиції у справі або докази в її обґрунтування, до суду не надходили.
Таким чином, з урахуванням завчасної обізнаності ОСОБА_1 про наявність щодо нього відповідного провадження, багаторазового відкладення судових засідань у даній справі, обізнаності ОСОБА_1 із обов`язком уникати затягування розгляду справи, суд доходить висновку про те, що ОСОБА_1 , мав достатні фактичні можливості для організації власного захисту в межах даної справи.
Суд ще раз акцентує увагу на тому, що право особи на захист, гарантоване Конституцією України та Конвенцію про захист прав людини, має реалізовуватися особою у такий спосіб, аби не створювати підстав для штучного затягування розгляду справи. На необхідності розмежування добросовісної реалізації особою права на захист та використання даного права з неправовою метою затягування провадження було акцентовано увагу в ухвалі Колегії суддів Касаційного кримінального суду у складі ВС від 20.03.2020 у справі №638/1002/20.
Стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. На суд покладено обов`язок належним чином повідомити таку особу про час та місце судового розгляду, що судом було зроблено неодноразово. При цьому така особа не позбавлена можливості подати клопотання, пояснення та докази, що стосуються предмету судового розгляду, у письмовому вигляді або скористатись послугами захисника.
Щодо заяв ОСОБА_1 про витребування доказів щодо проходження військової служби, суд не вбачає підстав для їх задоволення. По-перше, у заявах не вказано, яким чином дані докази впливають на можливу кваліфікацію його дій за ст. 130 КУпАП, а також не наведено переконливих аргументів щодо неможливості самостійного їх надання. 
Отже, з урахуванням наведеного вище, суд доходить висновку про те, що в межах даної справи ОСОБА_1 власні процесуальні права використовуються з метою штучного створення підстав для затягування розгляду справи.
За таких обставин суд визнав за можливе розглянути справу без його участі.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за №1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Відповідно до пункту 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. 
З дослідженого судом відеозапису з нагрудної бодікамери працівника поліції вбачається, що після зупинки в ОСОБА_1 було виявлено та повідомлено йому ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема порушення мови. При цьому, така ознака об`єктивно вбачається із відеозапису. Об`єктивність виявлених ознак підтверджується і поведінкою ОСОБА_1 на місці події, зокрема неодноразовими зверненнями до працівників поліції щодо того, чи вимкнені в них бодікамери, попри попередні роз`яснення з їх боку про те, що камеру працівникам поліції вимикати заборонено (22 год 14 хв, 22 год 15 хв тощо), постійними суперечками із працівниками поліції під різними приводами та іншими діями, які об`єктивно кваліфікуються як такі, що не відповідають обстановці. Отже, наявність ознак алкогольного сп`яніння як підстава для направлення на огляд є об`єктивною та судом під сумнів не ставиться. 
Працівниками поліції було повідомлено про необхідність проходження огляду на місці за допомогою приладу «Драгер» (22.13). Початково ОСОБА_1 погодився на проходження огляду, однак у подальшому знаходив різні приводи для відмови від проходження на місці огляду, зокрема через такі причини, як користування працівником поліції особистим мобільним телефоном (які очевидно не мають відношення до проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння та не звільняють водія від обов`язку проходження огляду), а також ініціювання суперечок щодо причин користування працівниками поліції особистим мобільним телефоном, втручанням третіх осіб в спілкування з працівниками поліції (22.26), запевненням щодо того, що огляд вже пройдено попри недостатнє продування пристрою, провокативною поведінкою із застосуванням до працівників поліції ненормативної лексики (22.24), нібито нерозумінням різниці між контрольним тестом приладу та фактичним проходженням тесту (22.34), нібито неможливістю залишити транспортний засіб на місці зупинки (22.36), запереченням факту керування транспортним засобом (22.52) тощо. При цьому, працівниками поліції неодноразово роз`яснювалося те, що така поведінка буде розцінена саме як фактичне ухилення від проходження огляду на визначення стан алкогольного сп`яніння (22.18, 22.19 тощо). Також працівниками поліції було запропоновано пройти огляд в лікаря-нарколога на визначення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі (22.20 та 22.30, 22.38, 22.40). Отже, працівниками поліції така поведінка ОСОБА_1 цілком правомірно була розцінена саме як ухилення від проходження огляду на визначення стану сп`яніння. 
Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд не проводився; направленням на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння, в якому вказані ознаки сп`яніння та відповідно до якого огляд не проводився; актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, що міститься на доданому до протоколу оптичному диску; копією постанови серії ЕНА №5760619 від 19.09.2025 за ч. 3 ст. 122 КУпАП; рапортом інспектора взводу №2 роти №1 БУПП в Чернігівській області ДПП;.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007, яке з урахуванням положень ст. ст. 8, 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Таким обов`язком згідно з національним законодавством є обов`язкове проходження огляду на вимогу працівника поліції. Проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння передбачено імперативною нормою, яка передбачає обов`язкове проходження огляду на вимогу поліцейського у випадку виявлення ним ознак сп`яніння, незалежно від особистих обставин та бажання особи, щодо якої порушується таке питання. 
Ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначені у пунктах 3 та 4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.
Так, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Суд зауважує, що пункт 2.5 Правил дорожнього руху не дає водію права відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння у тому випадку, якщо такий водій не згоден із ознаками, які були зазначені працівниками поліції в якості ознак сп`яніння. Саме висновок, складений лікарем за наслідками проведення відповідних процедур, і є визначеним законом доказом, який дозволяє в контексті таких обставин відрізнити правомірну поведінку водія від неправомірної, а тому відмова від проходження огляду з підстав незгоди з наведеними працівниками поліції ознаками сп`яніння чинним законодавством не передбачено. 
Крім того, з відеозапису не вбачається упередженого ставлення працівників поліції до ОСОБА_1 , а останнім не надано відомостей про те, що він звертався до уповноважених органів з приводу неправомірних, на його думу, дій працівників поліції. 
У заявах ОСОБА_1 містяться посилання на неправомірні, як на його думку, дії працівників поліції, фальсифікацію ними адміністратвиних матеріалів щодо нього, тощо. Однак доказів звернення до правоохоронних органів з даного приводу суду не надано. 
Також варто зазначити, що передбачені статтею 130 КУпАП адміністративні правопорушення мають підвищену суспільну небезпеку і суд не може робити жодних необґрунтованих виключень у питаннях накладення адміністративних стягнень за такі порушення. Протилежний підхід означав би порушення принципу юридичної визначеності в аспекті передбачуваного, послідовного та недискримінаційного застосування закону. 
За вказаних обставин суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами, які доповнюють один одного та узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».
При визначенні виду стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність правопорушника згідно зі ст. ст. 34, 35 КУпАП суд не вбачає. 
Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_1 стягнення, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. 
Керуючись ст.ст. 1, 9, 23, 33, ч. 1 ст. 130, 245, 283, 284 п. 1, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд  

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцяти тисяч) грн (отримувач коштів: ГУК у Чернігівській області/21081300, код отримувача (код ЄДРПОУ): 37972475, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA528999980313070149000025001, КБКД: 21081300, призначення платежу*21081300, серія протоколу, № протоколу, ПІБ), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. на користь ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача – Казначейство України, МФО 899998, рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106. 
Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст. 307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження – не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення 
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч. 1 ст. 308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. 
Згідно зі ст. 291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова. 

Суддя: А.О. Діденко