ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2026 року м. Херсон
Номер справи: 650/6678/25
Номер провадження: 22-ц/819/819/26
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,
суддів: Воронцової Л.П., Майданіка В.В.
секретар Середюк О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні апеляційну скаргу адвоката Коваль Яни Юріївни, яка діє від імені ОСОБА_1 на рішення Великоолександрівського районного суд Херсонської області від 13 березня 2026 року (під головуванням судді Сікори О.О.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
в с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст заяви
У жовтні 2025 року ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 про стягнення аліментів та просила:
стягнути з громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Турецької Республіки № НОМЕР_1 , виданий 06.02.2025 року, ідентифікаційний номер Туреччина НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер Україна НОМЕР_3 , посвідка на постійне проживання в Україні № НОМЕР_4 , адреса проживання АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер Україна НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою, АДРЕСА_2 , аліменти на утримання малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі, в розмірі 19252 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з дати подачі позову про стягнення аліментів, до повноліття.
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 20 січня 2021 року сторони зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу подружжя постійно проживало в Україні в м.Скадовську, Херсонської області.
ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син – ОСОБА_3 . Після повномасштабної військової агресії російської федерації сторін погіршилися, що призвело до того, що влітку 2025 року ОСОБА_2 припинила вести з відповідачем спільне господарство та покинула тимчасове місце проживання в Німеччині та повернулась до України.
В позові зазначено, що на даний час на розгляді Великоолександрівського районного суду Херсонської області перебуває справа про розірвання шлюбу.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що відповідач на даний час мешкає в республіці Німеччина є здоровою, працездатною особою, будь-яких інших осіб а утриманні не має, працює в республіці Німеччина.
ОСОБА_2 вказала, що оскільки на даний час відповідач мешкає в республіці Німеччина і йому не заборонено змінити своє місце проживання, і позивачці достеменно не відомо чи стягуються в цій країні аліменти в частині від доходів, тому вважає за необхідне стягнути аліменти на утримання дитини саме в твердій грошовій сумі.
На даний час відповідач працює та має стабільний дохід, але це не заважає йому змінити місце роботи і відповідно зміниться дохід, тому з метою визначення твердої грошової суми застосувала офіційні дані Німеччини про мінімальну заробітну плату. З 01 січня 2025 року мінімальна заробітна плата в Німеччині становить 12,82 Є на годину або приблизно 2051-2222 Є на місяць за 40 годин. Зазначає, що після відрахувань податків приблизна заробітна плата на місяць становить 1600Є, тому частини становить 400 Є, що згідно офіційного курсу НБУ – 19252 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 13 березня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів – задоволено. Суд ухвалив:
-стягнути з громадянина Турецької Республіки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Турецької Республіки № НОМЕР_1 , виданий 06.02.2025 року, ідентифікаційний номер Туреччина НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер Україна НОМЕР_3 , посвідка на постійне проживання в Україні № НОМЕР_4 , адреса проживання АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер Україна НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою, АДРЕСА_2 , аліменти на утримання малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі, в розмірі 19252 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з дати подачі позову про стягнення аліментів, а саме з 23 жовтня 2025 року.
-стягнути з громадянина Турецької Республіки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Турецької Республіки № НОМЕР_1 , виданий 06.02.2025 року, ідентифікаційний номер Туреччина НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер Україна НОМЕР_3 , посвідка на постійне проживання в Україні № НОМЕР_4 , адреса проживання АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
- допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі адвокат Коваль Я.Ю., яка діє від імені громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 , посилаючись на ухвалення рішення суду з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.182 СК України, ст.12, 81,89 та ст.263 ЦПК України, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення та визначення неспівмірного розміру аліментів просила рішення суду частково скасувати та зменшити розмір аліментів, призначивши їх в розмірі, співмірному з реальними доходами відповідача, економічно обґрунтованими та реальними до виконання.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат Коваль Я.Ю., яка діє від імені громадянина Турецької Республіки ОСОБА_4 , вказала, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що визначений розмір аліментів більш ніж у 7 разів перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, який відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України становить прожитковий мінімум для дитини відповідного віку (2563 грн станом на момент ухвалення рішення) та може бути присуджений лише за умови достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факт отримання відповідачем доходу, достатнього для: сплати аліментів у визначеному розмірі; забезпечення власних базових потреб (харчування, житло, інші необхідні витрати).
Натомість відповідачем надано суду першої інстанції належні докази, що підтверджують його фактичний дохід у розмірі від 296 до 384 євро на місяць, що є приблизно у 4 рази меншим, ніж дохід, на який посилається позивач.
Відповідач заперечує той факт, що отримує дохід, про який зазначає позивач, оскільки відповідач наразі перебуває у скрутному становищі, так як є біженцем з України- важко знайти повноцінну роботу через мовний бар`єр, невизнання дипломів і кваліфікації, обмежений доступ до ринку праці на початковому етапі через переважно часткову або низькооплачувану зайнятість, відсутність стабільного доходу, високої конкуренції на ринку праці та через важку соціально-економічну адаптацію.
За таких обставин зазначила, що вимога позивача щодо стягнення аліментів у розмірі 400 євро (19 252 грн) є очевидно та абсолютно необґрунтованою, оскільки фактично перевищує розмір щомісячного доходу відповідача, що прямо свідчить про її неспівмірність та неможливість виконання.
Додатково вказала, що позивач обґрунтовує заявлений розмір аліментів виключно загальними статистичними даними щодо рівня мінімальної заробітної плати у Федеративній Республіці Німеччина, зокрема шляхом посилання на показники, оприлюднені сервісом Statistisches Bundesamt.
Однак такі доводи не підтверджують фактичний дохід відповідача; мають загальний та абстрактний характер; не враховують індивідуальні умови працевлаштування, зайнятості та доходів відповідача.
Твердження позивача щодо отримання відповідачем доходу на рівні близько 1600 євро на місяць є припущеннями, які не підтверджені жодним належним доказом, однак безпідставно враховані судом при ухваленні рішення.
Апелянтом зазначено, що висновок суду про можливість сплати аліментів у значно більшому розмірі ґрунтується виключно на припущеннях, що суперечить принципу допустимості доказів та вимогам процесуального закону щодо обґрунтованості судового рішення.
Звертає увагу на те, що суд першої інстанції визнав допустимим використання орієнтовного (гіпотетичного) розрахунку можливих доходів відповідача, зробленого позивачем на підставі загальних економічних показників.
Проте такий розрахунок не є доказом у розумінні процесуального закону; не підтверджує реальний дохід; не може бути покладений в основу судового рішення.
Орієнтовний дохід не є тотожним фактичному доходу, а отже не може використовуватись для визначення реального обсягу аліментного обов`язку. Отже, судом першої інстанції не встановлено реального доходу відповідача; не перевірено доводи Позивача; покладено в основу рішення припущення; визначено аліменти у розмірі, що перевищує фінансові можливості платника.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянтом вказано, що позивачка взагалі не подала до суду жодного доказу, який би підтверджував доходи відповідача, чи його витрати, наявність у нього додаткового заробітку, інформації про місце роботи, чи докази того, що останній, як вона стверджує, отримує набагато більшу заробітну плату. Більше того, позивач прямо зазначає в своїх процесуальних документах про те що у неї відсутні будь-які докази, які могли б підтвердити відомості на які вона посилається.
Також позивач просила витребувати у відповідача розрахунок призначеної допомоги для забезпечення засобів до існування у Федеративній Республіці Німеччина за період з червня 2025 року по січень 2026 року з додатками. Представник відповідача, у свою чергу, просив витребувати у позивача докази того, що вона відмовилася від стягнення аліментів з відповідача на території Федеративної Республіки Німеччина або що таке стягнення було припинено, з перекладом на українську мову.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання, оскільки дійшов висновку, що витребування у відповідача розрахунку призначеної допомоги для забезпечення засобів до існування у Федеративній Республіці Німеччина за вказаний період також не є необхідним для вирішення спору, оскільки такі відомості стосуються соціальних виплат, а не підтвердження офіційних доходів відповідача чи інших обставин, які мають значення для визначення розміру аліментів.
Особою, яка подала апеляційну скаргу , зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, при цьому мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - 2563 грн. 
Крім цього, зауважила, що виходячи з обов`язку обох батьків утримувати дитину, законодавчого визначення, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, позивачкою не доведено, що саме заявлений нею розмір аліментів, з урахуванням доходів відповідача буде необхідним і достатнім для дитини. 
Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів на утримання дитини в 19252 грн., з урахуванням розміру отримуваного відповідачем доходу, докази понесення нею витрат на утримання дитини в матеріалах справи відсутні взагалі.
При цьому відповідач не заперечує свого обов`язку утримувати дитину та сплачувати аліменти, однак наполягав на тому, що їх розмір має бути співмірним його фактичним доходам та реальним фінансовим можливостям.
(2) Позиція інших учасників
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
2. Мотивувальна частина
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов наступного висновку.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи:
- 20 січня 2021 року Скадовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , громадянином Турецької Республіки;
- ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін у шлюбі народився син - ОСОБА_3 , місцем народження якого є місто Скадовськ Херсонської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , виданим 06 квітня 2021 року Скадовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);
- відповідач є громадянином Турецької Республіки, має паспорт громадянинаТурецької Республіки № НОМЕР_1 , виданий 06 лютого 2025 року, ідентифікаційний номер у Турецькій Республіці НОМЕР_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків в Україні НОМЕР_3 та посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_4 , яка не анульована;
- фактично відповідач проживає у Федеративній Республіці Німеччина за адресою: АДРЕСА_1 , і саме цю адресу він зазначав як місце свого проживання;
- малолітня дитина ОСОБА_3 проживає з матір`ю ОСОБА_2 , що сторонами у справі не заперечується;
- ОСОБА_2 додані до позовної заяви довідки ВПО/довідка переселенця з позначенням дата видачі 11.09.2025, дати оновлення документу 24.09.2025 ( а.с.10-11);
-лист уповноваженого органу Німеччини на ім`я ОСОБА_6 містить інформацію, що ним підтверджується отримання її заяви від 22.10.2025 року про призначення допомоги згідно UhVorschG ( а.с.47);
- за твердженнями відповідача, розмір його доходу за червень, липень та серпень 2025 року становив від 296 до 384 євро на місяць, що підтверджується долученими до відзиву на позов перекладеними розрахунками заробітної плати;
- позивач заперечила проти доводів відповідача щодо розміру його доходів; не заперечуючи справжність розрахункових листів , зазначила, що в них відображено лише 24 робочі години у червні 2025 року, 30 робочих годин у липні 2025 року та 31 робочу годину у серпні 2025 року при погодинній оплаті 12,82 євро, у зв`язку з чим офіційно задекларований дохід становить 307,68 євро, 384,60 євро та 397,42 євро відповідно. На думку позивача, така кількість відпрацьованих годин є неприродно низькою для повного календарного місяця при восьмигодинному робочому дні та п`ятиденному робочому тижні, оскільки в такому разі мінімальна тривалість роботи мала б становити близько 160 годин на місяць, а офіційна заробітна плата - 2051,20 євро. У зв`язку з цим позивач стверджує, що роботодавець відповідача офіційно відображає лише незначну частину заробітку, а іншу частину виплачує неофіційно, що, на її думку, дає можливість відповідачу одночасно зменшувати податкове навантаження та отримувати державну допомогу як особі, яка має низький офіційний дохід;
- представник відповідача послався на повідомлення про заяву на аліменти відповідно до Закону про авансові виплати аліментів (UhVorschG), запит про отримання інформації, вимогу про оплату та повідомлення про прострочення оплати від 27 жовтня 2025 року, надіслані Відділом у справах молоді Районної адміністрації району Кассель та перекладені українською мовою дипломованим перекладачем. Як зазначив представник відповідача, у цьому повідомленні йдеться про те, що щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , подано заяву про надання виплат відповідно до Закону про авансові виплати аліментів, а також зазначено про обов`язок відповідача сплачувати аліменти у розмірі щонайменше 227 євро;
- за поясненнями позивача її звернення до Відділу у справах молоді Районної адміністрації району Кассель у Федеративній Республіці Німеччина не є зверненням про стягнення аліментів з відповідача, а стосується отримання державної фінансової допомоги - авансових виплат на аліменти (Unterhaltsvorschuss) за місцем проживання дитини. За її твердженням, така допомога надається державою у випадках, коли батько дитини не спроможний сплачувати аліменти або сплачує їх у недостатньому розмірі, а тому сама по собі не свідчить про наявність подвійного стягнення аліментів. На обґрунтування цього позивач зазначила, що перед призначенням такої допомоги компетентний орган Німеччини перевіряє матеріальне становище платника аліментів та відомості про його доходи. Саме з цією метою вона і звернулася до відповідного органу, оскільки, на її думку, відповідач фактично отримує більший дохід, ніж той, який відображено у наданих ним розрахункових листах. Позивач також вказала, що в листі, долученому представником відповідача до відзиву, міститься обов`язок відповідача надати правдиву інформацію про свій дохід та попередження про відповідальність за подання недостовірних відомостей;
-позивач вказала, що авансові виплати за Законом про авансові виплати аліментів є державною допомогою, розмір якої залежить від віку дитини, і станом на 2025 рік для дітей віком до 6 років становить до 227 євро на місяць. Разом з тим аліменти як такі регулюються іншим законодавством, а їх мінімальний розмір визначається відповідно до Mindestunterhaltsverordnung. У зв`язку з цим позивач зазначила, що для дітей віком від 0 до 5 років мінімальний розмір аліментів у 2025 році становить 482 євро на місяць, а у 2026 році - 486 євро на місяць;
- позивач наголосила, що звернулася саме за державною допомогою, а не з вимогою про стягнення аліментів з відповідача на території Німеччини;
- позивач послалася на долучені нею документи, які, за її твердженням, підтверджують, що станом на час подання цих пояснень авансові виплати на аліменти їй ще не призначені, а компетентний орган лише витребував додаткові документи. Крім того, вона зазначила, що в документах про призначення їй та дітям інших видів державної допомоги за період з 01 листопада 2025 року по 28 лютого 2026 року відсутні будь-які відомості про виплату авансових аліментних платежів, що, на її думку, підтверджує відсутність фактичного отримання нею коштів на дитину від відповідача або відповідних виплат замість нього.
За ч.1 ст. 16 Закону України ««Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати справи з іноземним елементом, якщо у справі про сплату аліментів позивач має місце проживання в Україні.
Суд правильно визначив, що справа про стягнення аліментів з відповідача, який є іноземцем та проживає за межами України, підлягає розгляду судом України.
Крім того, згідно з частиною 1 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Отже, сам по собі статус відповідача як іноземця не виключає можливості покладення на нього передбаченого законом обов`язку щодо утримання дитини.
Відповідно до статті 67 Закону України «Про міжнародне приватне право» зобов`язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання. 
Суд першої інстанції правильно зазначив, та відповідачем не заперечується, що у цій справі право на утримання має малолітня дитина, яка проживає разом із матір`ю, що звернулася до суду України, а тому спірні правовідносини підлягають регулюванню нормами законодавства України.
Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно з частиною другою статті 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Стаття 27 цієї Конвенції визначає, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Згідно зі ст.141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом ст.180 СК, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2022 року у справі № 521/5667/21 (провадження № 61-8145св22) вказано, що:«за загальним правилом, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення».
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).
Звертаючись до суду з даним позовом позивач, посилаючись на положення статей 182, 184 СК України, просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 19252 грн. Позивач обґрунтовувала позовні вимоги тим, що сума заявлених аліментів становить 1/4 частину мінімальної заробітної плати в Німеччині після відрахувань податків і зборів. Тобто позовні вимоги ОСОБА_2 щодо розміру аліментів в сумі 19252 грн. ґрунтувалися фактично на тому, яку суму заявлених аліментів становитиме 1/4 частина середньої заробітної плати в Німеччині, де фактично проживає відповідач.
Разом з тим, важливим питанням під час визначення розміру аліментів є визначення обсягу грошових коштів, за наявності яких дитина матиме змогу на рівень життя для забезпечення її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку, а також змогу батька сплачувати грошові кошти у визначеному розмірі.
Суд першої інстанції не взяв до уваги, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження потреби саме дитини, на утримання якої такі аліменти мають стягуватися, у доцільності стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі, адже найголовнішою причиною призначення аліментів є потреба в них саме дитини.
Відповідно до п. 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146, утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. 
Так до матеріалів справи надано розрахунки валової/чистої заробітної плати відповідача, в яких визначено, що за червень 2025 року ОСОБА_5 отримано «чистого заробітку» 296,60 Євро (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 03.07.2025 року (дата визначена в розрахунку)становить 14 571,95 грн. (49,13*296,60) , за липень 2025 року – 370,75 Євро (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 08.08.2025 року (дата визначена в розрахунку)становить 17 896,10 грн. (48,27*370,75) , за серпень 2025 року – 383,11 Євро (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 08.09.2025 року (дата визначена в розрахунку)становить 18 450,57 грн. (48,16*383,11) (а.с. 37- з.а.39), а разом в сумі відповідачем отримано дохід за період три місяці з червня 2025 року по липень 2025 року –50 918,62 грн. таким чином, середньомісячний розмір заробітної плати відповідача становить 16 972,87 грн.
Разом з тим, позивачем не спростовано факт отримання вказаних доходів відповідачем в Німеччині, але в обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_2 зазначає, що за цілий місяць відповідачу ставлять лише 30 робочих годин, це при 8 годинному робочому дні і 5 робочих днів в неділю. Також вказує, що відповідач по справі, а точніше його роботодавець навмисно занижують ці суми, офіційно проводить по факту лише 390 Євро, а остаточну суму сплачує відповідачу в конверті. Проте вказані заперечення, як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами, відносяться до категорії припущень, які не можуть судом враховуватися.
Висновки суду першої інстанції, що заявлений до стягнення розмір аліментів розраховано позивачем, виходячи з офіційних даних щодо мінімальної заробітної плати у Федеративній Республіці Німеччина, що узгоджується з вимогами частини 2 статті 182 СК України , оскільки спрямований на визначення такого розміру аліментів , який є необхідний і достатнім гармонійного розвитку малолітньої дитини та водночас співвідносить з фінансовими можливостями платника аліментів, не ґрунтується на нормах матеріального закону та спростовується вищенаведеним.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
В контексті засад розумності приватного права судом першої інстанції залишено поза увагою, що розмір присуджених аліментів за відсутності доведення такого майнового стану відповідача в Німеччині, який надасть можливість сплачувати заявлену позивачем суму аліментів не відповідає наведеному судом першої інстанції.
Також апеляційний суд зазначає, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримання дітей на обох батьків.
При цьому, позивач до позовної заяви надає довідку внутрішньо переміщеної особи від 11.09.2025 року, де вказано фактичне місце проживання / перебування АДРЕСА_3 . 
При цьому до матеріалів справи надає наступні докази:
-лист про виплату згідно із Законом про авансові виплати на аліменти (UhVorschG), в якому вказано, що цим листом підтверджується отримання її заяви від 22.10.2025 року отриманої 22.10.2025 рокупро отримання допомоги, згідно UhVorschG;
-повідомлення про зміни щодо допомоги для забезпечення засобів існування, в якому визначено, що допомога згідно з Другою книгою Соціального кодексу (SCB II) буде надана в період з 01.11.2025 року по 28.02.2026 року ОСОБА_6 у таких розмірах: 1 133,68 (щомісячна сума в Євро) (а.с.54),
-розрахунок виплат з листопада 2025 року по лютий 2026 року ( а.с.57)
Викладені обставини щодо реєстрації позивача як внутрішньо переміщеної особи в Україні та документи на отримання грошової допомоги в Німеччині не дають суду можливості встановити матеріальне становище дитини, а також доходи матері дитини з урахуванням обоюдного обов`язку батьків щодо утримання дитини.
Згідно з частинами 1, 3 статті 12, частиною 1 статті 81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Таким чином, колегія суддів враховує, що надані сторонами докази не надають підстав для визначення суми аліментів у заявленому розмірі.
З огляду на вищевикладене, враховуючи середньомісячний дохід платника аліментів, проживання дитини та сторін в Німеччині, визначений мінімальний авансовий платіж на дитину до 6 років – 230 Євро, вік дитини, доводи апеляційної скарги апеляційний суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного утримання, розвитку дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зменшити визначений до стягнення розмір аліментів з суми 19 252 грн. до 11070 грн. (230 Євро*48,13 грн на 1 Євро) .
Колегія суддів зазначає, що присудження аліментів в такому розмірі не покладатиме надмірного фінансового тягаря ні на платника аліментів, ні на їх отримувача, та буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, оскільки за даними, наданими позивачем, складає мінімальний авансовий розмір аліментів на одну дитину за місцем її проживання з боку держави.
Разом із тим, позивач не позбавлена можливості у випадку наявності особливих обставин (розвиток здібностей дитини, її хвороба тощо) звернутися до ОСОБА_1 із позовом про участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, в порядку, передбаченому ст. 185 СК України.
Крім того, розмір аліментів, визначений судом, не вважається незмінним, а отже відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Щодо суті апеляційної скарги на рішення суду
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Таким чином, за наведених обставин, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.
Керуючись ст. ст. 367, 374,375, 382 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу адвокат Коваль Я.Ю., яка діє від імені громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 13 березня 2026 змінити, зменшивши визначений до стягнення розмір аліментів з суми 19 252 грн (дев`ятнадцять тис двісті п`ятдесят дві грн). до 11070 грн.( одинадцять тис. сімдесят грн.)
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови суду складено 11 травня 2026 року.

Головуючий І.В. Склярська
Судді: Л.П. Воронцова 
В.В. Майданік