Справа № 541/1066/26
Номер провадження 2/541/1202/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

02 червня 2026 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі головуючого судді Морозовської О.А., за участю секретаря судового засідання Калініченко Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "УНО КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, третя особа: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "Селфі Кредит",
ВСТАНОВИВ:
Представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "УНО КАПІТАЛ" через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та судових витрат, третя особа: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "Селфі Кредит".
Позов обґрунтовує тим, що відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту за продуктом "NewShort" № 1434889 від 12.04.2024 року ТОВ "Селфі Кредит" надало відповідачу ОСОБА_1 кредит в розмірі 25000,00 грн., строком на 360 днів - до 07.04.2025 року, з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом: знижена процентна ставка - в розмірі 0,875 % в день, стандартна процентна ставка - в розмірі 2,50 % в день, стандартна процентна ставка з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 2,5 % в день. Свої зобов`язання Кредитор виконав та перерахував шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки відповідача кошти в розмірі 25000 грн. на номер платіжної карти, що підтверджується листом від фінансової установи, яка надає послуги з переказу коштів- ТОВ «ПЕЙТЕК». Перерахування коштів відбулося на підставі укладеного між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» договору про організацію переказу грошових коштів № 03052022-1 від 03.05.2022 року. В вищезазначеному повідомлені від ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» вказані реквізити платіжної операції, в тому числі - номер платіжної карти Боржника, реквізити якої також зазначені в Договорі про надання споживчого кредиту (пункт 2.1 договору). Відповідач ОСОБА_1 не виконала свої договірні зобов`язання, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 150625 грн., в тому числі: кредит – 25000 грн., Заборгованість за відсотками в розмірі 113125 грн., Заборгованість за неустойкою/штрафами в розмірі 12500 грн.
12 квітня 2024 року між ТОВ "Селфі Кредит" та ТОВ "ФК "Уно Капітал" укладено договір факторингу № 1434889, за умовами якого ТОВ "Селфі Кредит" передало (відступило) ТОВ "ФК "Уно Капітал" право вимоги відносно боржників ТОВ "Селфі Кредит", в тому числі відносно боржника - відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 1434889 від 12 квітня 2024 року. Внаслідок цього ТОВ "ФК "Уно Капітал" набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором. Відповідач не повернув отриманий кредит в встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки за угодою, внаслідок чого станом на дату подачі позову утворилась заборгованість в розмірі 150625 грн, з яких:- Заборгованість за тілом кредиту в розмірі 25000 грн; заборгованість за відсотками в розмірі 113125 грн; заборгованість за неустойкою/штрафами в розмірі 12500 грн.
На підставі викладеного позивач ТОВ "ФК "Уно Капітал" просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за вказаним вище кредитним договором в сумі 150625 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн.
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 квітня 2026 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву.
Щодо розгляду справи у змішаній формі, відповідно до пункту 113 Розділу V Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затверджено-го рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей.
Відповідно до пункту 1 розділу VII Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, формування матеріалів судової справи здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у змішаній формі з метою процесуальної економії, дотримання розумних строків та уникнення зволікань, що відповідає принципам та завданням цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались.
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Оскільки позивач звернувся до суду через систему «Електронний суд», примірник позовної заяви разом з додатками до неї, був направлений відповідачу на адресу його зареєстрованого місця проживання, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями доказів відправлення.
Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.
Відповідачу надсилалася ухвала суду від 30 березня 2026 року про відкриття провадження у справі на адресу реєстрації відповідно до інформації з єдиного державного демогріфічного реєстру, також повідомлявся про розгляд справи шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду Полтавської області. Однак відповідач у встановлений судом строк не скористався своїм правом на подання відзиву, жодних заяв з процесуальних питань до суду не надходили, крім того до суду повернулося поштове повідомлення із відміткою «адресат відсутній».
Третій особі направлялася копія ухвали про відкриття провадження про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.
Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача та третьої особи про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, останні не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положенням ст. 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони.
12.04.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1434889, за умовами якого Товариство надає позичальнику кредит на суму 25000 грн, строком на 360 днів. (п.п.1.2, 1.3Договору).
Відповідно до п.1.4. Договору періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, первісна редакція якого наведена в Додатку №1 до цього Договору.
Відповідно до п.1.5.1. Договору стандартна процентна ставка становить 2.5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору.
Відповідно до п.1.5.2. Договору знижена процентна ставка становить 0,875% в день та застосовується у випадку, якщо Споживач, як учасник Програми лояльності Товариства, до 02.05.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів.
У Графіку платежів за кредитним договором №1424889 визначено дату видачі та дату платежу кредиту, згідно якого позичальник зобов`язаний сплатити платежі на погашення кредиту до 07.04.2025, що складаються з погашення суми кредиту та процентів за користування кредитом.
Згідно листа ТОВ «Пейтек» № 20251119-175 від 19.11.2025 та Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_1 від 2024-04-01 вбачається, що на платіжну картку клієнта № НОМЕР_2 від ТОВ «Селфі Кредит» було успішно перераховано кошти на суму 25000 грн.
З відповіді АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-260408/119241-БТ від 15.04.2026 надану на вимогу суду вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 , було емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 , на яку було зараховано кошти на суму 25000 грн за період 12.04.2024-17.04.2024 р., а саме - переказ від 12.04.2024 призначення FUIB MoneyTransfer, Visa Direct. (а.с.75). Проте, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором в не виконала, не сплачувала кошти на погашення тіла кредиту і проценти за користування кредитом згідно кредитного договору.
В зв`язку з цим, станом на 10.10.2024 (дата передачі права вимоги за Договором факторингу №10/10/24) у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед Товариством за кредитним договором №1434889 від 12.04.2024.
10.10.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Уно Капітал» укладено Договір факторингу №10/10/24, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №1434889 від 12.04.2024, укладеним між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Уно Капітал».
Згідно п.1.2. Договору внаслідок передачі (відступлення) Права Вимоги за цим Договором Фактор заміняє Клієнта у Кредитних договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників та Кредитними договорами.
Позивач вказує, що набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №1434889 від 12.04.2024 в сумі 150625,00 грн, з яких: 25000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 113125,00 грн заборгованість за відсотками; 12500,00 грн заборгованість за неустойкою/штрафами.
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Встановлено, що ТОВ «ФК «Уно Капітал» має право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором на підставі укладеного Договору факторингу №10/10/24 від 10.10.2024.
Розрахунок заборгованості за кредитним договором №1434889 від 12.04.2024 наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом заборгованості відповідача за кредитним договором за неповерненим тілом кредиту.
Разом з тим, щодо нарахування процентів за користування кредитом, даний розрахунок є вірним лише в межах проведеного розрахунку до 21.04.2024.
Так, станом на час укладення з відповідачем кредитного договору, а саме: 12.04.2024 року, вже був чинним (з 24 грудня 2023 року) Закон, який обмежував максимальний розмір денної процентної ставки, а саме: частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» було встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, а пунктом 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (який набрав чинності 24 грудня 2023 року), установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Тобто, як вбачається з наведеного вище, процентну ставку у розмірі 2,5 % можна було застосовувати лише протягом перших 120 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (який набрав чинності 24 грудня 2023 року), а саме до 21 квітня 2024 року включно.
Відповідно, з 22 квітня 2024 року розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5 %, а з 20 серпня 2024 року не може перевищувати 1%.
Порядок розрахунку денної процентної ставки (за відповідною формулою) встановлено частиною 4 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», частиною 5 якої встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Частиною 2 статті 536 ЦК України встановлено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відтак, якщо визначений договором розмір процентної ставки за користування кредитними коштами суперечить вимогам закону, то суд має право визначити розмір заборгованості виходячи з вимог закону, а також умов договору, які не суперечать вимогам цього закону.
Отже, передбачений у кредитному договорі розмір відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на день та відповідно їх нарахування починаючи з 22.04.2024 суперечить нормам ЗУ «Про споживче кредитування», а тому слід здійснити перерахунок нарахованих відсотків.
Проведений позивачем розрахунок заборгованості є вірним лише до 21.04.2024. До 21.04.2024 нараховані проценти за 10 днів користування кредитом становлять згідно проведеного позивачем розрахунку 6250 грн, при цьому суд враховує вказаний позивачем розрахунок, виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства.
За період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року (120 днів) первісний кредитор у відповідності до вимог закону (пункту 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») не мав права застосовувати процентну ставку у розмірі більшому, ніж 1,5 %.
Відтак, проценти за 120 днів користування кредитом з 22.04.2024 складають 25000,00 грн х 1,5 % в день х 120 днів = 45000,00 грн.
З 20 серпня 2024 року по 10 жовтня 2024 року первісний кредитор не мав права застосовувати процентну ставку у розмірі більшому, ніж 1 %.
Натомість, як видно з розрахунку заборгованості за вказаний період проценти відповідачу були нараховані за процентною ставкою 2,5%.
При цьому, суд здійснює перерахунок заборгованості відповідача за процентами саме по 10.10.2024 дату передачі права вимоги позивачу за договором факторингу, зважаючи на те, що саме за цей строк кредитування відповідно до наданого позивачем розрахунку він просить стягнути нараховані проценти за договором.
Саме по цю дату згідно розрахунку заборгованості первісним кредитором були нараховані проценти, а фактором нарахування процентів до 13.02.2025 продовжено не було.
Відтак, проценти за 52 дні користування кредитом з 20.08.2024 по 10.10.2024 складають 25000,00 грн х 1% в день х 52 дні = 13000,00 грн.
Таким чином, загальний розмір процентів, який підлягає стягненню з відповідача за період з 12.04.2024 по 10.10.2024 складає 14 374,97 грн (6250,00 + 45000,00 + 13000,00).
Щодо стягнення з відповідача неустойки слід відмітити таке.
Вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки в сумі 12500,00 грн не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає чинному законодавству.
Відповідно до п.18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Оскільки неустойка за кредитним договором нарахована в період дії воєнного стану, то ОСОБА_1 звільняється від обов`язку її сплати на користь ТОВ «ФК «Уно Капітал».
Тому суд вважає обґрунтованими доводи позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №1434889 в розмірі 89250,00 грн (25000,00 + 64250,00).
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «ФК «Уно Капітал» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.
Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ФК «Уно Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню в сумі 89250,00 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір має бути присуджено позивачеві з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивач пред`явив позов на загальну суму 150625,00 грн. Позов задоволено на суму 89250,00 грн. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме 1577,47 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.207, 536,526, 626, 628, 629, 638, 639, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 4,12, 13, 76, 80, 81, 89, 141,178, 247, 258-259,279, 353 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "УНО КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, третя особа: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "Селфі Кредит" - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Уно Капітал» (м.Київ, вул. Джона Маккейна, буд.39, ЄДРПОУ 39669296) заборгованість за кредитним договором №1434889 від 12.04.2024 у розмірі 89250 (вісімдесят дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Уно Капітал» 1577 (одну тисячу п`ятсот сімдесят сім) гривень 47 копійок судових витрат.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Уно Капітал», юридична адреса м.Київ, вул. Джона Маккейна, буд.39, ЄДРПОУ 39669296. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації АДРЕСА_1 .

Суддя:	  	О. А. Морозовська