ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/675/26 

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання за наявними матеріалами справу 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ТО РЕСТ», м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЛАГМАН СТОР», смт. Велика Димерка, Броварський р-н, Київська область
про стягнення заборгованості

без виклику представників учасників справи 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ТО РЕСТ» №98/1 від 10.03.2026 (вх. №9290 від 11.03.2026) (далі – позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЛАГМАН СТОР» (далі – відповідач) про стягнення 88458,79 грн. заборгованості за Договором поставки №20241602 від 16.02.2024, з яких, 79403,18 грн. основного боргу, 7453,71 грн. пені, 727,71 грн. 3% річних, 874,26 грн. інфляційних втрат.
Ухвалою суду від 13.03.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/675/26 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи). 
До суду від відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву б/н від 29.03.2026 в якому відповідач позов в частині стягнення 79403,18 грн. основного боргу визнав повністю, однак, заперечив проти стягнення 7453,71 грн. пені, 727,64 грн. 3% річних, 874,26 грн. інфляційних втрат та просив у задоволенні позову в цій частині відмовити. Крім того, в прохальній частині відзиву відповідач просив здійснювати розгляд справи за прави загального позовного провадження. 
Водночас, клопотання із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з відповідним обґрунтуванням доводів та зазначенням обставин, які підлягають детальному дослідженню для повного та всебічного встановлення обставин справи відповідачем не подано. 
Статтею 247 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено два можливих випадки розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

За змістом ч. 2 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у ч. 4 цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. У випадку, передбаченому ч. 2 ст. 247 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: 1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або 2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження.
Положення ч. 1 ст. 247, ч. 1, 7 ст. 250 ГПК України слід розуміти так, що малозначна справа розглядається виключно за правилами спрощеного позовного провадження та не може бути розглянута за правилами загального позовного провадження навіть з урахуванням критеріїв, установлених ч. 3 ст. 247 ГПК України.
Малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 5 ст. 12 ГПК України).
Частиною 5 ст. 252 ГПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно ч. 7 ст. 252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст. 252 ГПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Предметом розгляду даної справи є стягнення грошової суми в розмірі 88458,79 грн, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на користь одного позивача. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, які сторони не позбавлені можливості подати через відділ діловодства суду у письмовій формі.
Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
Суд вважає, що розгляд справи в порядку загального позовного провадження призведе лише до безпідставного затягування розгляду справи. Враховуючи обставини справи та характер спірних правовідносин, суд вважає, що дана справа, у розумінні ГПК України, є справою незначної складності, яка має бути розглянута без проведення судового засідання.
Зазначаючи про необхідність розгляду справи у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження, відповідач у відзиві не зазначив, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання. Крім того, відповідач не пояснив, у чому полягає складність предмету доказування, також, не подано власний розрахунок штрафних санкцій.
Враховуючи предмет позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі, розумні строки розгляду справи, відсутність відповідного клопотання з обґрунтуванням підстав необхідності здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження, суд не вбачає підстав для здійснення розгляду даної справи в порядку загального позовного провадження. Судом враховано, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не позбавляє права сторін на подання доказів та пояснень.
Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався. 
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. 
Відповідно до ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. 
Частиною 2 ст. 252 ГПК України визначено, що суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. 
Згідно ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ТО РЕСТ» (за договором - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФЛАГМАН СТОР» (за договором - покупець) 16.02.2024 року укладено Договір поставки №20241602 (далі – Договір), згідно умов п. 1.1 якого, Постачальник зобов?язується поставляти та передавати у власність Покупця товар (далі - Продукція), відповідно до його замовлень, а Покупець зобов?язується приймати і своєчасно оплачувати отриману Продукцію на умовах і в порядку, визначених даним Договором. Асортимент, кількість та вартість Продукції, що поставляється попередньо узгоджується Сторонами у Замовленні та відображається у Видатковій накладній, яка підписується уповноваженими представниками Сторін і прирівнюється до Специфікації до Договору і є невід?ємною частиною цього Договору (п. 1.2 Договору).
Згідно п. 1.3 Договору, Сторони погоджуються, що видаткова накладна на передану Продукцію є документом, який засвідчує факт передачі Продукції.
Поставка товарів здійснюється Постачальником протягом строку дії Договору в межах асортименту, визначених сторонами у Замовленні, в якому також вказується строки і місце постачання. Товар повинен бути поставлений належної якості, у суворій відповідності до Замовлення Покупця. Моментом здійснення поставки товарів Постачальником є підписання уповноваженою особою Покупця супроводжувальної первинно обліково-видаткової документації (товаротранспортна накладна, видаткова накладна тощо) (п.п. 2.1, 2.6 Договору).
Згідно п.п. 5.1, 5.2 Договору, Покупець оплачує поставлені товари по цінах, вказаних у супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації, на умовах цього Договору, в порядку і формах, які не суперечать діючому законодавству України. Оплата за товар здійснюється Покупцем на протязі 30 (тридцяти) календарних днів після поставки товару на підставі рахунку-фактури, виставленого Постачальником, або видаткових накладних. 
У п. 8.1 сторони погодили, що даний Договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками Сторін і діє протягом 1 (одного) календарного року, але у будь-якому разі до повного належного його виконання Сторонами. В разі, якщо за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії Договору жодна Сторона не виявить бажання розірвати його дію, при відсутності у Сторін взаємних претензій до виконання договірних зобов?язань, дія Договору продовжується на наступний календарний рік на тих же умовах (п. 8.2 Договору).
На виконання умов Договору, позивач передав, відповідач прийняв товар на загальну суму 79403,18 грн., що підтверджується видатковими накладними №ТР000004683 від 17.09.2025 року на суму 12537,68 грн., №ТР000004689 від 17.09.2025 року на суму 26737,63 грн., №ТР000005263 від 27.10.2025 року на суму 13947,18 грн., №ТР000005264 від 27.10.2025 року на суму 5111,68 грн., №ТР000005330 від 29.10.2025 року на суму 3896,46 грн., №ТР000005331 від 29.10.2025 року на суму 6932,71 грн., №ТР000005416 від 04.11.2025 року на суму 8708,04 грн., №ТР000005447 від 10.11.2025 року на суму 1531,80 грн. Однак, відповідач, в порушення умов Договору поставлений позивачем товар не оплатив, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість у сумі 79403,18 грн., що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. 
Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 2 ст. 692 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на суму 79403,18 грн., що підтверджується підписаними представниками обох сторін видатковими накладними №ТР000004683 від 17.09.2025 року, №ТР000004689 від 17.09.2025 року, №ТР000005263 від 27.10.2025 року, №ТР000005264 від 27.10.2025 року, №ТР000005330 від 29.10.2025 року, №ТР000005331 від 29.10.2025 року, №ТР000005416 від 04.11.2025 року, №ТР000005447 від 10.11.2025 року. Однак, відповідачем поставлений позивачем природний газ за вказаними актами не оплачено. 
Оскільки, станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів погашення заборгованості у повному обсязі, суд вважає вимоги позивача про стягнення 79403,18 грн. правомірними та обґрунтованими.
Водночас, судом взято до уваги, що відповідачем у відзиві на позовну заяву б/н від 29.03.2026 позов в частині позовних вимог про стягнення 79403,18 грн. визнано повністю. 
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач – визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за Договором в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару, позивач просить стягнути з відповідача 7453,71 грн. пені, 727,64 грн. 3% річних та 874,26 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача окремо за кожною видатковою накладною, з урахуванням періодів нарахування, згідно виконаного ним розрахунку. 
Згідно п. 7.3 Договору, Покупець відповідає за не своєчасну оплату, шляхом сплати Постачальнику пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 7453,71 грн., 727,63 грн. 3% річних, судом встановлено, що такий розрахунок є арифметично вірним, обґрунтованим, а тому, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 874,26 грн. судом встановлено, що розмір інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за видатковими накладними є більшим і складає 1677,02 грн., однак, позивачем розмір інфляційних втрат визначено у сумі 874,26 грн., тому, стягненню підлягає зазначена сума, оскільки, суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог.
Стосовно заперечень відповідача щодо нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат та неможливість здійснювати свою господарську діяльність через складну фінансово-економічну ситуацію в країні, мобілізаційні заходи, повітряні обстріли країни агресора та довготривалі відключення світла, води і тепла, в тому числі і приміщеннях відповідача суд зазначає наступне.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Суд зазначає, що зобов`язання з оплати товару за Договором покладались саме на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Підписавши договори поставки, відповідач був обізнаний про існуючий порядок розрахунків та правові наслідки порушення строків розрахунку.
Пунктом 7.1. Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання умов даного Договору Сторони несуть майнову відповідальність, встановлену цим Договором та діючим законодавством України. Водночас, в п. 7.3 Договору передбачено відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу. 
Судом враховано ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, зокрема, нездійснення жодних оплат за поставлений товар, не здійснення дій з метою врегулювання заборгованості шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, відстрочки тощо. 
Стосовно доводів відповідача про складність здійснення господарської діяльності в умовах фінансово-економічної ситуації, що склалась в країні, суд зазначає, що відповідачем до матеріалів справи не подано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України щодо таких обставин. При цьому, суд зазначає, що ризики в господарській діяльності відповідача не можуть бути покладені на позивача, оскільки, це порушує принципи розумності та справедливості. Суд вважає, що відповідач у даному випадку не довів наявності поважних причин порушення зобов`язання, яке стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що свідчили б про зупинення та/або переривання господарської діяльності відповідача та, як наслідок, виникнення обставин, що унеможливлювали своєчасне виконання зобов`язань за Договором. Судом також враховано, що за відповідачем заборгованість за поставлений товар виникла у 2025 році і не сплачувалася відповідачем до 2026 року, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом, а нараховані суми пені, відсотків річних та інфляційних втрат не є значними в порівнянні із сумою заборгованості. 
Приймаючи визнання відповідачем позову в частині стягнення основного боргу, яке не суперечить закону і не порушує права та інтереси інших осіб, а також те, що позовні вимоги є обґрунтованими та відповідають чинному законодавству, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. 
Частиною 1 ст. 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. 
Аналогічну норму закріплено в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
Враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті подав заяву про часткове визнання позову (на суму основного боргу – 79403,18 грн.) і таку заяву прийнято судом, суд вирішив повернути позивачу з Держаного бюджету України 50% судового збору (пропорційно визнаній сумі боргу), сплаченого за подання даного позову, а саме – судовий збір у розмірі 1493,65 грн.
В іншій частині судовий збір у сумі 1834,35 грн., відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача з огляду на задоволення позову у повному обсязі.
Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 – 240 ГПК України, суд –
УХВАЛИВ:
1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ТО РЕСТ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЛАГМАН СТОР» про стягнення заборгованості задовольнити повністю. 
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЛАГМАН СТОР» (07442, Київська обл., Броварський р-н., смт. Велика Димерка, вул. Броварська, буд. 152, код ЄДРПОУ 38912904) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ТО РЕСТ» (03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, буд. 7-А, офіс 3-15, код ЄДРПОУ 40673505) 79403 (сімдесят дев`ять тисяч чотириста три) грн. 18 коп. основного боргу, 7453 (сім тисяч чотириста п`ятдесят три) грн. 71 коп. пені, 727 (сімсот двадцять сім) грн. 64 коп. 3% річних, 874 (вісімсот сімдесят чотири) грн. 26 коп. інфляційних втрат та 1834 (одну тисячу вісімсот тридцять чотири) грн. 35 коп. витрат зі сплати судового збору 
3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.
4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ТО РЕСТ» (03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, буд. 7-А, офіс 3-15, код ЄДРПОУ 40673505) з Державного бюджету України сплачений судовий збір у сумі 1493 (одну тисячу чотириста дев`яносто три) грн. 65 коп., згідно платіжної інструкції №63 від 03.03.2026 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи Господарського суду Київської області №911/675/26. 

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.Г. Заєць