УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року
м. Київ
справа № 712/10508/25
провадження № 51-1579ск26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого  ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 18 березня 2026 року,
встановив:
З оскарженого судового рішення вбачається, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2025 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1-3 ч. 2 ст. 59-1 цього Кодексу. Вирішено питання щодо початку обчислення строку пробаційного нагляду, заходів забезпечення кримінального провадження та долю речових доказів.
Не погоджуючись із указаним вироком місцевого суду, засуджений ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 березня 2026 року в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2025 року відмовлено, а апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала. 
Доводи касаційної скарги та її вимоги
У касаційній скарзі засуджений висуває вимогу про скасування оскарженого судового рішення та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування вимоги зазначає, що копія вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2025 року була йому направлена 22 серпня 2025 року, проте поштове відправлення адресату вручено не було, жодних повідомлень про надходження із суду кореспонденції ОСОБА_4 не отримував, фактично копію вироку місцевого суду він отримав 20 жовтня 2025 року. Надалі засуджений вживав заходів для захисту своїх прав шляхом звернення до суду із заявами про повернення вилученого майна, що підтверджується рішенням від 18 лютого 2026 року, й лише після цього звернувся з апеляційною скаргою на вирок Соснівського районного суду м. Черкас від 21 серпня 2025 року та клопотанням про поновлення строку на його апеляційне оскарження.
Зазначені обставини, на переконання засудженого ОСОБА_4 , є такими, що давали підстави для поновлення йому строку на апеляційне оскарження вироку Соснівського районного суду м. Черкас від 21 серпня 2025 року, проте суд апеляційної інстанції безпідставно їх не врахував.
Мотиви Суду
Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень, інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Перевіривши викладені у касаційній скарзі доводи та надану копію оскарженого судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке. 
Порядок і строки апеляційного оскарження визначені в ст. 395 КПК, згідно з нормами якої апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Відповідно до приписів п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.
Із системного аналізу кримінального процесуального закону слідує, що під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Як убачається з оскарженого судового рішення, колегія суддів апеляційного суду із матеріалів кримінального провадження встановила, що копію вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2025 року ОСОБА_4 фактично отримав 20 жовтня 2025 року, що останній не заперечує й у касаційній скарзі. Переконання про необхідність оскарження вироку місцевого суду у ОСОБА_4 виникло лише 18 лютого 2025 року, а саме після набрання законної сили судовим рішенням, яким останньому відмовлено в поверненні вилученої зброї.
При цьому із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2025 року ОСОБА_4 звернувся 05 березня 2026 року, тобто майже через чотири з половиною місяці після отримання копії вироку суду першої інстанції, не обґрунтувавши при цьому поважності пропуску строку на апеляційне оскарження цього судового рішення.
Із висновками апеляційного суду про відсутність поважних причин до поновлення процесуального строку погоджується і колегія судів Верховного Суду.
Визначений процесуальним законом строк для подання апеляційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на апеляційне оскарження судових рішень. При цьому особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності.
Виходячи з обставин, які суд апеляційної інстанції оцінював за клопотанням засудженого про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2025 року, та які є аналогічними тим, що наведені в його касаційній скарзі, апеляційний суд дійшов обґрунтованого переконання про те, що такі обставини не пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, вони не є такими, що не залежать від волі особи чи унеможливили своєчасне подання ним апеляційної скарги.
Посилання засудженого у касаційній скарзі в обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку на те, що він є юридично необізнаним та для захисту своїх прав спершу скористався можливістю звернутися із заявою про повернення вилученого майна, а уже потім подав апеляційну скаргу в порядку, визначеному ст. 395 КПК, колегія суддів відхиляє як необґрунтоване.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що юридична необізнаність особи, яка звертається до суду, не є такою обставиною, яка об`єктивно непереборна та пов`язана дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, які унеможливили своєчасне звернення до суду у належний строк. Приписами п. 3 ч. 3 ст. 42 КПК передбачено право обвинуваченого мати захисника (адвоката), який є юридично обізнаною особою, і таке право забезпечується як кримінальним процесуальним законом (статті 52, 53, 54 КПК), так і положеннями Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». Про абиякі перешкоди у цьому контексті засуджений в касаційній скарзі не згадує.
Натомість вжиття обвинуваченим інших процесуальних заходів для оскарження рішення суду першої інстанції, ухваленого у формі вироку, аніж передбачених Главою 31 Розділу V КПК, цим Кодексом не передбачено й такі не зупиняють перебіг строків, визначених у ст. 395 КПК, і не зумовлюють їх поновлення.
Отже, апеляційний суд, вірно встановивши, що строк апеляційного оскарження вироку суду першої інстанції пропущено та в клопотанні засудженого не наведено належних підстав для його поновлення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в поновленні цього строку.
Оскаржена ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, є належним чином вмотивованою.
Обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому колегія судів касаційного суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 18 березня 2026 року.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3