ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1604/26 Справа № 201/1406/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гончаренко В.М. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко  О. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 червня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Дніпрі, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Філіповського В.В., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Соборного районного суду м. Дніпра від 21 квітня 2026 року, якою:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, - 
за участю:
адвоката — Філіповського,
свідків — ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

В С Т А Н О В И В :

Постановою Соборного районного суду м. Дніпра від 21 квітня 2026 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у сумі 34000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу. 
Крім того, відповідно до ч.2 ст.30 КУпАП до накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення приєднати невідбуту частину частину стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами за постановою Індустріального районного суду м. Дніпра від 03.06.2025 року по справі №202/5107/25.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 гривень.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №563065 від 10.01.2026 року, 10.01.2026 року о 01:30 годин ОСОБА_1 керував автомобілем Mercedes-Benz Vito д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився, що було зафіксовано на нагрудну поліцейську камеру. Своїми діями порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись з вищевказаною постановою адвокат Філіповський В.В., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та провадження у справі закрити. Вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необгрунтованою та підлягає скасуванню. Зауважив, що суд першої інстанції не прийняв до уваги факт відсутності складу правопорушення, оскільки ОСОБА_1 автомобілем не керував, а сидів на пасажирському кріслі. На відеозаписі не було зафіксовано зупинку транспортного засобу. 
Вказує, що судом не було враховано всіх обставин справи, а справу розглянуто поверхнево та формально.
Позиція учасників судового процесу.
У судовому засіданні адвокат Філіповський В.В., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні.
Мотиви апеляційного суду. 
Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення адвоката, поліцейської та свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку. 
Апеляційний суд розглядає справу в межах поданої апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції, в порушення вищезазначених вимог закону, належним чином не з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду, не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах справи.
Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, суд послався на відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1 №563065 від 10.01.2026 року; в якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння в КЦ “Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня психіатричної допомоги” ДОР”; рапорт від 10.01.2026 року; картка обліку адміністративного правопорушення; відеозапис з нагрудних камер поліцейських з місця події. 
З такими висновками суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, оскільки зазначені вище письмові докази не можуть беззаперечно свідчити про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП з огляду на наступне. 
Допитаний в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3 пояснив суду, що 10 січня 2026 року, він не керував автомобілем Mercedes-Benz Vito д.н.з. НОМЕР_1 . На пасажирському кріслі сидів ОСОБА_1 разом із своєю дружиною. Він зупинив автомобіль на узбіччі, вийшов з автомобіля і пішов до знайомого за документами. ОСОБА_1 разом з дружиною залишилися його чекати. Повернувшись побачив поліцейських та їх автомобіль. 
З метою перевірки наданих в суді апеляційної інстанції пояснень ОСОБА_3 та адвоката Філіповського В.В. до суду апеляційної інстанції були викликані працівники поліції. 
Допитана в судовому засіданні поліцейська ОСОБА_2 не змогла пояснити суду відсутності факту керування ОСОБА_1 автомобіля Mercedes-Benz Vito д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери ID 474359. 
Для перевірки доводів апеляційної скарги та наданих пояснень адвоката Філіповського В.В. та свідка ОСОБА_3 , апеляційним судом в ході розгляду були досліджені наступні докази, долучені до матеріалів адміністративної справи працівниками поліції: 
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №563065 від 10.01.2026 року;
- рапорт інспектора УПП в Дніпропетровській області ДПП; 
- оптичний носій, на який скопійовано відеофіксацію подій зафіксованих відеозаписом нагрудною відеокамерою працівника патрульної поліції, якими було оформлено протокол про адміністративне правопорушення;
- копію постанови Соборного районного суду м. Дніпра від 04.03.2026 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
Під час апеляційного розгляду було переглянуто відеозапис з боді камери працівника поліції.
При відтворенні відеозапису встановлено, що працівники поліції підійшли до припаркованого на узбіччі автомобіля, де сидіння водія було порожнє, а на пасажирському сидінні сиділи чоловік та жінка. 
Інформація викладена в рапорті працівника поліції спростовується відеозаписом з бодікамер працівників поліції, відповідно до якої взагалі не видно факту керування транспортним засобом. Натомість на відеозаписі відображено, що автомобіль Mercedes-Benz Vito стоїть припаркований біля житлових будинків, за кермом водій відсутній, однак є два пасажира на пасажирському сидінні біля крісла водія. 
Даний відеозапис підтверджує пояснення викладенні в апеляційній скарзі та надані безпосередньо у судовому засіданні свідком (водієм вказаного вище транспортного засобу) ОСОБА_3 .
Крім того, вказані факти викладені в постанові Соборного районного суду м. Дніпра від 04.03.2026 року, згідно якої, 10.01.2026 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП, тобто у тому ж місці і в той час, що і протокол про адміністративне правопорушення що є предметом спору у даній справі. У постанові викладені обставини, які підтверджують свідчення свідка ОСОБА_3 , адвоката Філіповського В.В. та інформацію з відеозапису з нагрудної камери поліцейського. 
Таким чином аналіз вказаних доказів дає підстави стверджувати про недотримання поліцейськими вимог нормативних документів, які регламентують порядок виявлення та фіксації відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а також оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Вказані доводи адвоката Філіповського В.В. та покази ОСОБА_3 є чіткими, послідовним та узгоджуються з тими, які були надані по справі №201/1415/26 у Соборному районному суді м. Дніпра, та в апеляційній скарзі, підстав ставити під сумнів достовірність вказаних пояснень на думку апеляційного суду відсутні.
Апеляційний суд наголошує, що ОСОБА_1 10.01.2026 року не керував транспортним засобом, автомобіль був припаркований, не рухався, оскільки за кермом водій був відсутній, докази, які б підтверджували факт управління транспортним засобо, ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду надані не були. Поліцейська Мартиненко Є.С., якою був складений протокол, у судовому засіданні не змогла пояснити відсутність факту керування транспортним засобом Mercedes-Benz Vito. 
Апеляційний суд зазначає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких належних та допустимих доказів наявності підстав для проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими, і такими, що підтверджуються дослідженими в судовому засіданні апеляційного суду доказами, яким суд першої не надав належної та об`єктивної оцінки. 
Згідно вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).
Відповідно до ст. 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.
Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI;
У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За вказаних обставин, апеляційний суд доходить висновку, що наданими матеріалами справи про адміністративне правопорушення не підтверджується наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а тому висновки суду першої інстанції є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. У зв`язку з цим судове рішення не є законним, а тому підлягає скасування.
Інших доводів, які б слугували підставою для скасування постанови суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.
Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката Філіповського В.В. підлягає задоволенню, а провадження у справі має бути закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Філіповського Віктора Валентиновича, який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - задовольнити. 
Постанову Соборного районного суду м. Дніпра від 21 квітня 2026 року, - скасувати.
Постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського  
апеляційного суду        О.Ю. Іванченко