Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 369/364/25 
номер провадження 2-а/695/7/26

29 травня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді – Степченка М.Ю., 
за участю: 
секретаря с/з – Землянухіної Є.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до  ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення. в якому просив:
- скасувати постанову №2191 від 23.12.2024 за справою про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, винесену головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_2 державним службовцем ОСОБА_2 ;
- справу про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму сплаченого судового збору.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.01.2025 справу передано на розгляд за підсудністю до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.
Ухвалою судді від 18.04.2025 даний позов було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
У зв`язку з усуненням недоліків ухвалою від 12.05.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.
Свій адміністративний позов (з урахуванням нової редакції) ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 23 грудня 2024 року головний спеціаліст командування Відповідача державний службовець ОСОБА_3 , винесена Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності Позивача.
Позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 310-1 КУпАП України, а саме у порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненому в особливий період.
Згідно з постановою, позивач о 09 годині 00 хвилин 23 грудня 2024 року відмовився від проходження медичного огляду та лікування в закладах охорони здоров`я згідно рішення ВЛК відповідача.
Зазначено, що своїми діями він порушив законодавство про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, а саме статтю 22 ЗУ «Про мобілізацію». Таким чином, його дії було кваліфіковано як адміністративне правопорушення відповідно до частини 3 статті 210-1 КУпАП.
Позивач вважає постанову, винесену відповідачем, протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Позивач наголошує, що під час перебування у відповідача він не мав при собі документів, передбачених Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, що затверджено наказом Міністерства оборони України від 14.08,2008 року №402, які могли б підтвердити стан його здоров`я. Через це він відмовився від проходження медичного огляду та лікування в закладах охорони здоров`я згідно рішення ВЛК, про що надав відповідне пояснення, вказавши про своє небажання проходити медичний огляд у той момент.
Також позивач зазначав, що статтею 235 КУпАП визначено, що від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. У тексті вищезазначеної норми прямо не передбачено повноваження будь-яких інших посадових осіб (наприклад, головних спеціалістів чи державних службовців ТЦК та СП) розглядати такі справи або виносити постанови.
Отже, постанову №2191 від 23.12.2024 винесено головним спеціалістом ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка не є керівником ТЦК та СП, така постанова винесена неуповноваженою особою. 
Крім того позивач зазначав, що відповідачем була порушена процедура направлення його на проходження ВЛК, зокрема, позивачу не вручалась повістка для виклику на проходження медичного огляду та лікування в закладах охорони здоров`я згідно рішення ВЛК.
Не погоджуючись з притягненням до відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.
09.06.2025 на адресу суду надійшов відзив від ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому зазначено, що відповідно до вимог пункту 3 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі – Порядок) призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період проводиться незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Відповідно даних АІТС "Оберіг" громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" станом на 23.12.2024 року не мав, остання дата проходження медичного огляду невідома. 
Згідно вимог пункту 81 Порядку військовозобов`язаного ОСОБА_1 була вручена повістка для уточнення облікових даних, відповідно до якої йому необхідно з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 о 08.00 год. 23.12.2024 року та вручено направлення та картка обстеження та медичного огляду на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Від підпису про отримання направлення на ВЛК ОСОБА_1 в присутності свідків відмовився, про що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 складено акт про вручення картки обстеження та медичного огляду.
Таким чином направлення ОСОБА_1 на медичний огляд відбулось на підставі порядку, передбаченого Порядком №560, що повністю спростовує доводи позивача про його порушення.
Відповідно до вимог частини 2 статті 26 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.
Відповідальність за відмову від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 передбачена частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Після цього ОСОБА_1 усно було роз`яснено вище зазначене твердження, а саме порушення ним частини 3 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а тому його дії були кваліфіковані за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, як порушення мобілізаційного законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період.
У відповідності до статей 7, 256 КУпАП, уповноваженою особою 
ІНФОРМАЦІЯ_3 у присутності ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення №2191 від 23.12.2024 року, роз`яснено його права та обов`язки, які зазначені в статті 268 КУпАП (про що свідчать його особисті підписи), та у відповідності до частини 2 статті 254 КУпАП вручено другий примірник зазначеного протоколу, про що свідчать його особисті підписи в даному протоколі та повідомлено про дату розгляду протоколу 23.12.2024 року.
23.12.2024 року уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 , після встановлення всіх обставин справи у відповідності до статей 7, 235, 278 та 283 КУпАП відносно ОСОБА_1 винесена постанова №2191 від 23.12.2024 року, якою останнього було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25500 грн.
Постанова №2191 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вручена особисто під підпис ОСОБА_1 .
Також про відмову від отримання направлення на медичний огляд та його проходження свідчать пояснення ОСОБА_1 , зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення №2191 та визнається самим позивачем у позові. Останнім не спростовується наявність додатків до протоколу, в тому числі актів про відмову та направлення на медичний огляд. Підставою для таких дій позивач вказує необхідність надання медичних документів для перевірки діагнозів для встановлення придатності до служби, які в нього при собі були відсутні.
Проте, ОСОБА_1 не надано доказів, що ним на час звернення до суду з позовом пройдено ВЛК чи хоча б розпочато його проходження.
Зазначена ОСОБА_1 обставина в жодному разі не надавала права йому, у період дії воєнного стану відмовлятись від одержання направлення на ВЛК та свідчать про умисне ухилення від проходження ВЛК. Такі дії ОСОБА_1 вказують на наявність об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
У разі незгоди з направленням на медичний огляд ВЛК ОСОБА_1 мав право оскаржити його у встановленому чинним законодавством порядку.
Крім того, ОСОБА_1 не позбавлений можливості заявити членам комісії про необхідність дослідження ними медичної документації з метою дослідження стану здоров`я військовозобов`язаного та взяти до уваги всі можливі аспекти перед визначенням його придатності до служби.
Відповідно постанова №2191 від 23.12.2024 року про притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-1 КУпАП є обґрунтована та законна.
Відповідач вважає, що ОСОБА_1 правомірно притягнено до адміністративної відповідальності, тому його позовні вимоги не підлягають задоволенню.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Вказав, що 23.12.2024 він їхав маршруткою на роботу. Маршрутку зупинили працівники поліції. Його працівники ТЦК вивели на вулицю, оновили резерв, а там засвітилась червона стрічка. Він не знав, що знаходиться в розшуку. Його завели в бусік, виписали повістку, повезли в ІНФОРМАЦІЯ_6 та сказали чекати в коридорі. Він не відмовлявся від проходження ВЛК, а лише просив надати час на збирання документів, які б підтверджували, що в нього хронічні захворювання та йде оформлення опікунства. Однак працівники ТЦК проігнорували його заяву про відкладення, вручили йому протокол, права не роз`яснили та склали постанову. Вказав, що на той момент він не розумів, що йому просто випишуть направлення, оскільки гадав, що його одразу повезуть на ВЛК. 
Також позивач зазначив, що бачив лише ОСОБА_4 , яка заповнювала всі документи. Чи заповнювала вона постанову – він не пам`ятає. Вказав, що під час розгляду справи начальника не було.
Представник відповідача  ІНФОРМАЦІЯ_1 всудове засідання не з`явився, але в відзиві просив судовий розгляд проводити без участі представника ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Як убачається з матеріалів справи, згідно Акту про вручення картки обстеження та медичного огляду (при відмові від підпису) від 23 грудня 2024 року, стрілець взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 молодший сержант ОСОБА_5 в присутності свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 вручив військовозобов`язаному ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , картку обстеження та медичного огляду, повістку зі строком прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 08 годину 30 хвилин 23.12. 2024 року для уточнення облікових даних та визначення призначення на особливий період. Засвідчити підписом корінець повістки про її отримання ОСОБА_1 в присутності свідків відмовився.
Відповідно до протоколу № 2191 про адміністративне правопорушення від 23 грудня 2024 року, складеного головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 , 23 грудня 2024 року об 09 год. 00 хв. у ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено порушення гр. ОСОБА_1 правил військового обліку, встановлених статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме, відмова від проходження медичного огляду та лікування в закладах охорони здоров`я, згідно рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Даний протокол містить пояснення ОСОБА_1 про те, що проти протоколу він заперечує, всі дії щодо оновлення даних ним виконано, від проходження ВЛК не відмовлявся, просив надати час для підготовки та надання комісії ВЛК історії з його хвороби. 
У подальшому, постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_9 № 2191 від 23 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25500,00 грн.
Згідно вищевказаної постанови, 23.12.2024 об 10:30 год. установлено адміністративне правопорушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме, ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду та лікування в закладах охорони здоров`я, згідно рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Копію постанови ОСОБА_1 отримав 23.12.2024 року, про що наявний підпис в оскаржуваній постанові.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України в зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини 1 статті 1 вищевказаного Закону, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;
- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;
- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», (зі змінами) введено правовий режим воєнного стану на території України, який триває і на даний час.
Відповідно до Указу Президента України № 65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 № 2105-IX, оголошено загальну мобілізацію.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлено в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За визначенням статті 1 вищевказаного Закону, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно ч.ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» закріплено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
У відповідності до абзаців 2 та 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані, зокрема:
- з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;
- проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до абзацу 8 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Згідно положень абзацу 9 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються: 1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка; 2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку; 3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; 4) місце, день і час явки за викликом; 5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку; 6) реєстраційний номер повістки; 7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.
Статтею 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Так, за приписами частини 1 статті 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У відповідності до частини 3 статті 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 9 КУпАП установлено, що правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У силу вимог статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ураховуючи викладене, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватися на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та наданих доказів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі – Порядок № 560, в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови від 14.11.2024).
Вищевказаний Порядок визначає, зокрема, процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби, процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
За приписами підпункту 1 пункту 27 Порядку №560, під час мобілізації громадяни викликаються з метою: до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів:
- взяття на військовий облік;
- проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби;
- уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки);
- призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.
Пунктом 28 Порядку №560 передбачено, що виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
Згідно вимог пункту 29 Порядку №560, у повістці зазначаються, зокрема, мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ.
Як убачається з наданої відповідачем до суду повістки ІНФОРМАЦІЯ_3 №13в/20241104/471, ОСОБА_1 належить з`явитися 23 грудня 2024 року о 08:30 год., за адресою: АДРЕСА_1 , мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки: «для уточнення облікових даних».
Відповідно до абзацу 3 пункту 69 Порядку №560, громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.
Положеннями пункту 74 Порядку №560 передбачено, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.
Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.
Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Таким чином, з наведеного вбачається, що процедурі проходження ОСОБА_1 медичного огляду передує формування повістки про виклик для проходження відповідного огляду, видача керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період від 16.05.2024 №560 та реєстрація відповідного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період від 16.05.2024 №560.
Разом із тим, відповідачем не надано доказів дотримання ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідної процедури та етапності. Зокрема, не надано доказів вручення ОСОБА_1 повістки про виклик для проходження медичного огляду (ВЛК) на 23.12.2024 та відсутні докази реєстрації направлення ОСОБА_1 на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою, згідно з додатком 12 Порядку №560.
Також у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач був викликаний на конкретну дату та час для проходження медичного огляду ВЛК, а також докази того, що він не прибув для його проходження. При цьому з протоколу № 2191, складеного ІНФОРМАЦІЯ_2 , неможливо зрозуміти, від якого саме медичного огляду відмовляється скаржник, коли він мав відбутися, хто і коли його викликав, а також яким чином була зафіксована відмова від проходження ВЛК (окрім самого протоколу).
Крім того, в силу вимог пункту 3.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.
Зазначені документи, а на офіцерів і прапорщиків (мічманів) запасу також особові справи ТЦК та СП до початку огляду подає для вивчення у ВЛК.
Отже, вказаною нормою пункту 3.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України на військовозобов`язаного покладається обов`язок під час проведення медичного огляду надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.
У свою чергу, як убачається з пояснень ОСОБА_1 , наданих у судовому засіданні та викладених у протоколі № 2191 від 23.12.2024, в нього були відсутні з собою медичні документи і для їх подання він і просив надати йому час.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.
У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим, і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ про адміністративні правопорушення національні органи влади мають дотримуватися гарантій, притаманних кримінальному провадженню.
Суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи, адже таким чином суд неминуче перебирає на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Справа "Karelin v. Russia" від 20 вересня 2016 року). Оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення "поза розумним сумнівом", яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
У справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 6 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Звертаючись до рішень Європейського суду з прав людини, а саме: "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002 року, Суд неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суди мають застосовувати принципи доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення від 21 жовтня 2011 року у справі "Коробов проти України"), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства".
Доведення "поза розумним сумнівом" відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена "поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroglu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).
Отже, суд зазначає, що всі сумніви відносно доведеності вини слід тлумачити на користь особи, а не суб`єкта владних повноважень, оскільки вказаний конституційний принцип, поряд з іншими, є гарантією захисту від безпідставного притягнення осіб до юридичної відповідальності.
Беручи до уваги вищевказане, суд уважає, що відповідачем не доведено порушення ОСОБА_1 вимог 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та як наслідок, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:
1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;
2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;
3) скасовує постанову і закриває справу;
4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, постанова ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 грудня 2024 року № 2191 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП є протиправною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення – закриттю.
Щодо решти доводів сторін суд зазначає, що враховуючи рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що "…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…".
Внаслідок вказаного, решта доводів позивача є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не спростовують основного висновку суду.
Згідно із частинами 1 та 7 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Оскільки, за результатом судового розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позову, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 605,60 грн. 
Керуючись ч. 3 ст. 243 та ст. 286 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_9 від 23.12.2024 № 2191 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн. 
Згідно зі статтями 255, 286, 293, 295 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Степченко М.Ю.