Справа № 473/1303/26

РІШЕННЯ
іменем України

"22" травня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретарів судового засідання Ліхачової А.Є., Манучарян А.С., позивачки ОСОБА_1 , її представниці – адвоката Кудіної Т.М., представника відповідача – адвоката Гайдаржия А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ
у березні 2026 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, в якому просила скасувати постанову № 2 від 13 березня 2026 року щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП та накладення штрафу в сумі 6800,00 грн.
Позивачка не погодилася з оскаржуваною постановою, посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту та обставин адміністративного правопорушення. Також звертала увагу суду на те, що відповідач грубо порушив процесуальні норми під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема не надав можливості ознайомитися з матеріалами адміністративної справи. 
Тому позивачка просила скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі. 
Крім цього, ОСОБА_1 вказувала на те, що внаслідок незаконних дій щодо притягнення її до адміністративної відповідальності вона зазнала моральних страждань, що виразилися у постійній нервовій напрузі, наслідком чого був стан пригнічення, погіршення сну. Грошовий еквівалент моральної шкоди позивачка оцінила 3000,00 грн та просила стягнути її з відповідача.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , її представниця - адвокат Кудіна Т.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
Представник відповідача адвокат Гайдаржий А.В. у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав з підстав, вказаних у відзиві на позов. Зокрема зазначав, що оскаржувана постанова винесена у повній відповідності з вимогами закону, у тому числі за наявності передбаченої законом підстави порушення позивачкою правил торгівлі алкогольними напоями (продаж алкогольних напоїв неповнолітньому), що має своїм наслідком відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 156 КУпАП. Факт та обставини правопорушення підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема показаннями свідків, відеоматеріалами. Також представник відповідача вказував на те, що позов пред`явлений позивачкою до неналежного відповідача. 
Дослідивши матеріали справи в межах вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до наступного.
В судовому засіданні встановлено, що 20 лютого 2026 року інспектор Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області склав відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення.
Згідно вказаного протоколу, 20 лютого 2026 року близько 22.00 год. в АДРЕСА_1 власниця кафе «YAROS» ОСОБА_1 здійснила продаж пляшки пива «Повна діжка» об`ємом 0,5 л неповнолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі протоколу 13 березня 2026 року Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Прибужанівської сільської ради було винесено постанову №02, якою ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КУпАП та на неї накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800,00 грн.
Аналізуючи вимоги та заперечення сторін, суд виходить з наступного.
Так, ч.2 ст. 156 КУпАП передбачено, що порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування як такі, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння заборонена, або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння через торгові автомати чи особами, які не досягли 18-річного віку, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особі, яка не досягла 18-річного віку, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби тягне за собою накладення штрафу від чотирьохсот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 71 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних і слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин для електронних сигарет та пристроїв для споживання тютюнових виробів без згоряння особам, які не досягли 18 років. 
Статтею 218 КУпАП встановлено, що адміністративні комісії при виконавчих органах сільських, селищних рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 2 ст.156 КУпАП.
Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
В силу закріпленого ст. 7 КУпАП принципу законності ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Виходячи із змісту п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Так, наданий стороною відповідача протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені у ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, що притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніви суду.
Проте, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних та допустимих доказів того, що позивачка здійснила реалізацію алкогольних напоїв саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Зокрема, відсутні докази фото- чи відеофіксації порушення (записи з нагрудних камер поліції або камер спостереження магазину, що чітко фіксують момент передачі товару та грошей). Також на засідання комісії не були заслухані особи, пояснення яких були враховані комісією під час вирішення питання про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності (при цьому в протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє будь-яке посилання на докази, які до нього приєднані, зокрема на письмові пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які містять матеріали адміністративної справи). 
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вина позивачки належними та допустимими доказами не доведена, а обставини, зазначені у протоколі «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), не знайшли свого підтвердження.
Водночас, на обов`язок та важливість доведення саме відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).
За таких обставин, суд дійшов до висновку, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст. 156 КУпАП, не доведено дотримання при розгляді справи про адміністративне правопорушення вимог ст.ст.245,280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у ст.268 КУпАП, відтак постанову у справі про адміністративне правопорушення № 2 від 13 березня 2026 року слід скасувати, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.
При цьому, суд вважає недоречними доводи відзиву на позов про те, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, оскільки відповідачем є орган, який застосував стягнення (у даному випадку — орган, у складі якого діє комісія), а не колегіальний орган окремо.
Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то в цій частині слід зазначити наступне.
Згідно ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України).
У той же час, згідно ч.ч. 1, 4-6 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
Однак позивачка не надала жодних доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди. 
За встановленого, оскільки позивачкою не доведено позовні вимоги в цій частині (щодо спричинення їй моральної шкоди та розміру шкоди) жодними доказами, а тому в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди слід відмовити.
В силу вимог ст. 139 КАС України підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати в вигляді судового збору в розмірі 665,60 грн.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2000,00 гривень, то суд з урахуванням положень ст. 132, ст. 134, ст. 139 КАС України, враховуючи надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також те, що справа, яка розглядається, відноситься до справ незначної складності, враховуючи фактично виконану адвокатом роботу (надані послуги), час витрачений на виконання відповідних робіт (послуг), обсяг наданих робіт (послуг), та виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, вважає, що стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката підлягає сума в розмір 1000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 8-10, 77, 139, 241-246, 250, 271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ
позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.
Постанову № 2 від 13 березня 2026 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2ст.156 КУпАП скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про стягнення моральної шкоди відмовити.
Стягнути з Виконавчого комітету Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області (Миколаївська область, Вознесенський район, село Прибужани, вулиця Одеська, будинок 18, код ЄДРПОУ 44963024) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1665,60 грн.
 
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя         Л.В.Лузан