РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року 	справа № 580/2877/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної підтримки Черкаської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовною заявою до Департаменту соціальної підтримки Черкаської міської ради (18005, м. Черкаси, бул. Шевченка, 307), у якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради оформлене протоколом від 25.02.2026 №9 в частині відмови ОСОБА_1 у надані статусу члена сім`ї померлого ветерана війни;
- зобов`язати Департамент соціальної політики Черкаської міської ради відповідно до статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захист» надати ОСОБА_1 статус члена сім`ї померлого ветерана війни і видати посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що її померлий чоловік був особою з інвалідністю І групи «А», отриманої внаслідок виконання обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та мав статус особи ветерана війни — особи з інвалідністю внаслідок війни. Смерть її чоловіка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, тому позивач звернулася до відповідача із заявою щодо надання їй статусу члена сім`ї померлого ветерана війни. Проте, відповідач відмовив, з огляду на те, що чинність пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не поширюється на сім`ї осіб, захворювання та смерть яких пов`язана з виконання обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки її померлий чоловік був військовослужбовцем, який помер внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, пов`язаної з ліквідацією наслідків на Чорнобильській ЧАЕС, який відповідно до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є ветераном війни.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач позов не визнав, надавши до суду письмовий відзив, у якому в задоволення позовних вимог просив відмовити повністю та зазначив, що ОСОБА_2 на момент смерті не являвся особою з інвалідністю внаслідок війни (ветераном війни) відповідно до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому департамент не має законодавчих підстав для встановлення його дружині статусу члена сім`ї померлого ветерана війни на підставі частини 1 статті 10 Закону. Соціальний захист дружин померлих учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, смерть яких пов`язана із захворюванням отриманим під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС здійснюється відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 від 15.05.1982.
ОСОБА_2 був особою, якій встановлено статус інваліда І «А» групи через захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №636053.
Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 був інвалідом 1 «А» групи і мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 
Експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 24.10.2025 №7777 встановлено, що захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_2 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Позивачка звернулась до відповідача із заявою про надання їй статусу члена родини померлого (загиблого) ветерана війни та просила видати відповідне посвідчення.
За результатами розгляду заяви позивача, комісією Департаменту соціальної підтримки Черкаської міської ради з питань встановлення громадянам пільгових статусів прийнято рішення, оформлене протоколом від 25.02.2026 №9, яким відмовлено позивачу у наданні статусу члена сім`ї померлого ветерана війни. В обгрунтування зазначено, що дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не поширюється на сім`ї осіб, захворювання та смерть яких пов`язана з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків на аварії на ЧАЕС.
Не погоджуючись із вказаною відмовою позивачка звернулась до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом встановлено, що правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон).
Відповідно до ст. 4 Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 7 Закону №3551-XІІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Відповідно до абз. 1 п. 1 ст. 10 Закону чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
Згідно абз. 16 п. 1 ст. 10 Закону до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.
Статтею 10 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців *, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України. 
Згідно з приміткою до ст. 10 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.
У період ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС діяв Закон СРСР від 12 липня 1967 року №1950-VІІ “Про загальний військовий обов`язок”.
Разом з тим, відповідно до статей 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 грудня 1980 року № 3535-Х) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, - військовозобов`язаними.
За правилами статей 7-9 цього Закону військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.
Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ “Про військовий обов`язок і військову службу”, який набрав чинності з 12.05.1992.
Відповідно до частини 9 статті 1 цього Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави. Усі військовослужбовці мають відповідні військові звання, користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод, виконують обов`язки громадян України, передбачені Конституцією України.
Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України “Про Збройні Сили України” від 06.12.1991 №1934-ХІІ, держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників ЗС України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.
Зазначене вище кореспондується зі статтею 10 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, згідно з якою до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.
Таким чином, громадяни із числа військовослужбовців у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.
Окрім того, у матеріалах справи мають міститися документи, які підтверджують, що смерть причини смерті чоловіка позивачки (захворювання, що спричинило смерть) пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.
Вказана обставина є істотною, оскільки у протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону) поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на ЧАЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”).
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.06.2018 у справі № 377/797/17 та від 31.01.2019 у справі №368/1131/17.
Як встановлено судом із матеріалів справи, ОСОБА_2 був особою, якій встановлено статус інваліда І «А» групи через захворювання отримане в зв`язку з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК. Відповідно до копії посвідчення, ОСОБА_2 мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 24.10.2025 №7777 встановлено, що захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_2 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Таким чином, Закон України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” поширюється і на членів сім`ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, пов`язаних з ліквідацією наслідків на Чорнобильській АЕС, які є ветеранами війни відповідно до ст. 7 Закону №3551-XІІ.
Відповідно до ст. 10 Закону №3551-XІІ до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.
Аналогічного висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд в постанові від 01.11.2021 у справі №580/4341/21.
Оскільки ОСОБА_1 є дружиною померлого внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС - ОСОБА_2 , тому вона має право на встановлення статусу члена сім`ї померлого ветерана війни. 
Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі “Чахал проти Об`єднаного Королівства” (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Афанасьєв проти України” від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).
Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Судом на підставі матеріалів справи позивача встановлено, що для встановлення позивачеві статусу члена сім`ї загиблого та надання відповідного посвідчення наявні всі підстави, виконані всі умови, визначені Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.
За таких обставин, суд дійшов про наявність підстав для задоволення позову, визнати протиправним та скасувати рішення відповідача щодо відмови у встановленні позивачу статусу члена сім`ї померлого ветерана війни та видачі відповідного посвідчення та зобов`язати відповідача встановити позивачу статус члена сім`ї померлого ветерана війни та видати відповідне посвідчення.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України “Про судовий збір” з відповідача останній у відповідності до ст. 139 КАС України не стягується.
Керуючись статтями 6, 9, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, оформлене протоколом від 25.02.2026 №9 в частині відмови ОСОБА_1 у надані статусу члена сім`ї померлого ветерана війни.
Зобов`язати Департамент соціальної політики Черкаської міської ради відповідно до статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захист» надати ОСОБА_1 статус члена сім`ї померлого ветерана війни та видати їй посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.
Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя 	Петро ПАЛАМАР