МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 червня 2026 р.  	№ 400/1340/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенко В. В. за участю секретаря судового засідання М`ялик В.С. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом	Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , 	
до	ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , 	
про	стягнення матеріальної шкоди в розмірі 219 429,99 грн,	

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 219 429,99 грн.
В обгрунтування своїх вимог військова частина НОМЕР_1 вказала на те, що ОСОБА_2 у період з 15.05.2022 по 15.07.2024 проходив військову службу та обіймав посаду командира 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , а з 16.07.2024 по 12.10.2024 - посаду командира 2 мотопіхотної спеціалізованої роти мотопіхотного спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 . За результатами службових розслідувань та у зв`язку зі встановленням факту завдання матеріальної шкоди (утворення дебіторської заборгованості) капітана ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності наказами командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності): 1) від 08.04.2024 №880 - на суму 132672,89 грн (сто тридцять дві тисячі шістсот сімдесят дві гривні 89 копійок); 2) від 16.05.2024 №1284 - на суму 53336,91 грн (п`ятдесят три тисячі триста тридцять шість гривень 91 копійка); 3) від 17.06.2024 №1570 - на суму 12200,92 грн (дванадцять тисяч двісті гривень 92 копійки); 4) від 31.08.2024 №2113 - на суму 2755,35 грн (дві тисячі сімсот п`ятдесят п`ять гривень 35 копійок). Всього на суму 200966,07 гривень. Наказом від 10.11.2025 №1619 "Про результати службового розслідування" встановлено, що в період жовтня 2024 виявлено переплату грошового забезпечення та додаткової винагороди в розмірі 18463,92 гривень, та у зв`язку з цим обліковано цю суму заборгованості в розмірі 18463,92 грн за капітаном ОСОБА_2 в Книзі обліку грошових стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_3 . Станом на день подання позову заборгованість відповідача перед державою складає 219429,99 грн. 
Ухвалою суду від 25.02.2026 повернуто позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 200966,07 гривень.
Судом чотири рази призначався розгляд справи у судовому засіданні на 23.03.2026, 09.04.2026, 26.05.2026 та 26.09.2026, однак відповідач в судові засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, своєї позиції стосовно позовних вимог не висловив.
На адресу відповідача, зазначену у Відповіді №2385940 від 25.02.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру, направлялись повідомлення про розгляд справи та повістки, які поверталися без вручення адресату з відміткою оператора поштового зв`язку "адресат відсутній за адресою". 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 127 КАС України, часом вручення повістки вважається: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У разі якщо судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то можна вважати, що адресат повідомлений про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20).
Положення процесуального закону не передбачають прямого обов`язку суду щодо повторного направлення кореспонденції стороні, якій поштове відправлення не було вручене із обставин, які не залежали від суду. Подібні за змістом висновки висловлені також Верховним Судом у постанові від 19.12.2022 у справі №910/1730/22, від 07.03.2023 у справі № 420/9217/21.
Відповідно до частини одинадцятої статті 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Водночас до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема в ухвалах від 21.06.2022 у справі № 215/507/21, від 18.04.2022 у справі № 215/764/21 та постановах від 28.01.2021 у справі №820/1400/17, від 08.07.2021 у справі №400/1885/19, від 29.08.2022 у справі №522/3598/16-а, від 22.03.2023 у справі № 640/14827/19.
Відтак, відповідач, повідомлений належним чином, своїм правом не скористався, відзиву на позов не надав, своєї позиції стосовно позовних вимог не висловив.
Суд розглянув справу 29.06.2026 у відкритому судовому засіданні, за участю представника позивача, який підтвердив позовні вимоги. 29.06.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.
Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 у період з 15.05.2022 по 15.07.2024 обіймав посаду командира 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , а з 16.07.2024 по 12.10.2024 - посаду командира 2 мотопіхотної спеціалізованої роти мотопіхотного спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 . 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.10.2024 №289 капітан ОСОБА_2 повинен був вибути з 12.10.2024 до нового місця служби до військової частини НОМЕР_4 .
Згідно наказу №289 від 11.10.2024 у зв`язку з вибуттям до нового місця служби відповідачу нараховано та виплачено :1) щомісячну премію в розмірі 405% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років відповідно до постанови КМУ №704 за період з 01.01.2024 по 12.10.2024; 2) додаткову винагороду, передбачену п. 1 постанови КМУ №168 від 28.02.2022 пропорційно дням участі з 01.01.2024 по 12.10.2024 із розрахунку 30000 гривень за місяць.
Згідно повідомлення військової частини НОМЕР_1 №51219 від 30.07.2025 ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_4 не прибув.
За результатами службового розслідування, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 10.11.2025 №1619 встановлено факт переплати грошового забезпечення та додаткової винагороди за жовтень 20924 року на суму 18463,92 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).
Відповідно до п. 9 Розділу 1 Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Положеннями п. 16 Розділу 1 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно із п. 26 Розділу 1 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно по п. 4 ст. 1 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, збитки, що складаються із заборгованості ОСОБА_1 перед державою в особі військової частини НОМЕР_1 , склали 18463,92 гривень, встановлені службовим розслідування та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2025 №1619.
На час розгляду справи відповідач не надав доказів відшкодування завданої матеріальної шкоди.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та їх належить задовольнити в повному обсязі.
Судові витрати відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_5 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_6 ) задовольнити повністю. 
2. Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) суму переплати грошового забезпечення та додаткової винагороди за жовтень 2024 року, встановлену службовим розслідуванням та відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2025 №1619, в розмірі 18463,92 (вісімнадцять тисяч чотириста шістдесят три грн. дев`яносто дві коп) гривень. 
3. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко   

Рішення складено в повному обсязі 02.07.2026