Справа № 446/39/26 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є. 
Провадження № 33/811/720/26 Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Гончарук Ірини Ігорівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області 14 квітня 2026 року, щодо ОСОБА_1 ,
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 03 січня 2026 року о 20 год. 23 хв. на автодорозі М06 в с. Гамаліївка, Львівського р-ну, Львівської обл., керував транспортним засобом марки «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Перевірка на стан сп`яніння проводилася у встановленому законом порядку за допомогою алкотестера «Драґер Алкотест». Результат тесту № 2998 позитивний і становить 1,02 ‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 «А» ПДР України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, закрити провадження у справі.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не повно з`ясовано фактичні обставини справи, не надано належної оцінки доказам.
Наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням чинного законодавства, без повного та належного відеозапису.
Звертає увагу, що працівники поліції не повідомляли інших ознак сп`яніння, окрім як почервоніння очей, що не є підставо для проведення тесту на стан сп`яніння.
Зазначає, що прилад «Драгер» зафіксував некоректну температуру зовнішнього середовища, під час проведення огляду, окрім того ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, оскільки не знав, що йому необхідно робити, так як в такій ситуації він перебуває вперше.
Наголошує, що він виконував розпорядження працівників поліції, не мав жодних ознак сп`яніння, не намагався втекти, не притягувався раніше до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, має дитину з інвалідністю яка потребує постійного лікування, він є безробітнім та має скрутне матеріальне становище.
15 травня 2026 року адвокат Гончарук І.І., в інтересах ОСОБА_1 , подала додаткові пояснення, в яких зазначила, що направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції датоване 3 грудня 2026 року, хоча подія відбулася 3 січня 2026 року, в направленні невірно зазначено район проживання особи, відсутні відомості про прилад яким здійснювалося огляд та не зазначено результатів огляду.
Наголошує, що до матеріалів справи не долучено акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів
Звертає увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано моделі приладу «Драгера», а на роздруківці приладу «Драгер» не зазначено номеру та серії протоколу до якого такий долучено.
Заслухавши виступ особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.9 а ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Аналіз представлених матеріалів свідчить про те, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №558266 3 січня 2026 року (а.с. 1), відповідно до якого ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Перевірка на стан сп`яніння проводилася у встановленому законом порядку за допомогою алкотестера «Драґер Алкотест». Результат тесту № 2998 позитивний і становить 1,02 проміле;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 2), з якого встановлено, що у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`янінням (запах алкоголю з порожнини рота) у зв`язку з чим запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі;
- роздруківкою приладу «Drager Alcotest 6820» від 3 січня 2026 року (а.с. 2) з якої вбачається, що огляд на стан сп`яніння було проведено 3 січня 2026 року о 20 год. 22 хв., результат 1.02 проміле, з результатом водій ознайомлений, що підтвердив своїм підписом;
- рапортом працівника поліції (а.с. 4) відповідно до якого працівниками поліції зупинено транспортний засіб «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , під час опитування у водія виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), у зв`язку з чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, результат 1,02 проміле; 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4), з якого вбачається, що у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота,), у зв`язку із чим йому запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, результат 1.02 проміле;
- рапортом працівника поліції (а.с. 5), з якого встановлено, що працівниками поліції виявлено автомобіль марки «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 (зупинено відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію») під час опитування у нього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим йому запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, результат огляду 1,02 проміле, від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі водій відмовився;
- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №6456992 від 3 січня 2026 року (а.с. 3), з якої встановлено, що ОСОБА_1 порушив п. 8.4Ґ ПДР України;
- відеозаписом, долученим до матеріалів судової справи та дослідженим судом апеляційної інстанції, на якому зафіксовано рух та зупинку транспортного засобу «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку з порушенням ПДР України, опитування водія, під час якого йому повідомлено причину зупинки транспортного засобу, про відеофіксацію, виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, надано герметично запаковану трубочку, перевірено прилад (чистий), результат 1,02 проміле, запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, від якого він відмовився, погодився з результатом приладу «Драгер». Працівниками поліції повідомлено водію, що буде складено протокол, ознайомлено його з роздруківкою приладу «Драгер» та протоколом, відсторонено його від керування транспортним засобом. 
Твердження апелянта, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням, в ньому не зазначено моделі приладу «Драгер», апеляційний суд відхиляє.
Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягується до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу щодо особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки такі спростовуються вимогами ст. 251 КУпАП.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Згідно з пунктом 2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення
За таких обставин, суд вважає, що доводи апелянта є неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 , оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водієм, з фіксацією обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №558266 3 січня 2026 року (а.с. 1), а саме опитування водія та результат огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Аргументи апелянта, що працівники поліції не повідомляли інших ознак сп`яніння, окрім як почервоніння очей, що не є підставо для проведення тесту на стан сп`яніння, апеляційний суд розцінює критично, оскільки як встановлено з матеріалів справи, працівниками поліції було виявлено також запах алкоголю з порожнини рота, що підтверджується направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 2) та іншими матеріалами справи описаними вище за текстом.
Доводи апелянта, що до матеріалів справи не долучено акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, спростовуються актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4).
Твердження апелянта про те, що у роздруківці приладу «Драгер» не зазначено номер та серію протоколу, до якого долучено вказаний документ, заслуговують на увагу апеляційного суду. Разом із тим, такі недоліки оформлення не впливають на кваліфікацію дій водія та не спростовують факту його перебування у стані алкогольного сп`яніння, оскільки роздруківка містить відомості про дату та час проведення огляду, результат тестування - 1,02 проміле, а також узгоджується з іншими матеріалами справи, відеозаписом, який було досліджено судом.
Окрім того, відсутність у роздруківці окремих реквізитів не свідчить про недопустимість такого доказу, якщо з її змісту можливо встановити належність результатів огляду конкретній особі та обставини їх отримання.
Твердження апелянта, що направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції датоване 3 грудня 2026 року, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі не впливають на кваліфікацію дій водія та є опискою.
Описка - це зроблена механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка, яка допущена під час письмово - вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Також, під описками слід розуміти, неправильне написання слів.
Доводи апелянта, що у направленні на медичний огляд невірно зазначено район проживання особи, відсутні відомості про прилад, яким проводився огляд, а також не зазначено результатів огляду, апеляційний суд відхиляє, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі.
Апеляційний суд зазначає, що різниця у температурних показниках, вказаних при здійсненні огляду у роздруківці газоаналізатору «Drager Alcotest» та фактичною температурою повітря 3 січня 2026 року, не свідчить про несправність газоаналізатора «Drager», оскільки вказаний прилад до проведення огляду перебував в транспортному засобі працівників поліції, температура повітря всередині якого могла відрізнятися від температури повітря ззовні.
Покликання апелянта на те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, оскільки не знав, що йому необхідно робити, так як в такі ситуації в перебуває в перше, апеляційний суд відхиляє, оскільки він погодився з результатом огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортним засобом, що підтверджується відеозаписом.
Твердження апелянта, що до ОСОБА_1 необхідно застосувати менш суворе покарання , оскільки він виконував розпорядження працівників поліції, не намагався втекти, не притягувався раніше до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, має дитину з інвалідністю яка потребує постійного лікування, є безробітнім та має скрутне матеріальне становище, оскільки такі не ґрунтуються на вимогах закону.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Оскільки, санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено безальтернативне стягнення у виді накладення штрафу на водія у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2026 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.