УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року
м. Київ

справа № 712/11656/25
провадження № 61-6899ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 21 січня 2026 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 квітня 2026 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до Черкаської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Черкаської міської ради, в якому просив визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті рідного брата - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 помер рідний брат позивача, якому на праві приватної власності належало 8/25 часток домоволодіння АДРЕСА_1 . У листопаді 2024 року після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом відкрита спадкова справа № 69/2024. Лише 09 травня 2025 року від падчерки померлого -  ОСОБА_1  - йому стало відомо про смерть брата. Після отримання зазначеної інформації  ОСОБА_2  через свого представника звернувся до нотаріуса, яким була заведена спадкова справа. Однак постановою приватного нотаріуса від 22 травня 2025 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 . Підставою для відмови стало те, що позивач не звернувся із заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку, встановленого законом, та не проживав і не був зареєстрований разом із померлим на день відкриття спадщини. Разом з тим, позивач має намір прийняти та оформити спадщину, однак позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку для її прийняття, який був зумовлений його необізнаністю про смерть спадкодавця, умисним приховуванням цього факту з боку ОСОБА_1 , а також відсутністю належного повідомлення про відкриття спадщини.
Рішенням Соснівського районного суду міста Черкас від 21 січня 2026 року позовні вимоги задоволено. Визнано поважними причини пропуску ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строку для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 . Визначено ОСОБА_2 додатковий строк два місяці з дня вступу рішення в законну силу для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини у зв`язку з істотними труднощами для нього щодо подачі заяви про прийняття спадщини. 
ОСОБА_1 , яка не брала участі в розгляді справи, подала апеляційну скаргу на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2026 року.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 21 квітня 2026 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .
Ухвала апеляційної інстанції мотивована тим, що особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України апеляційне провадження підлягає закриттю, якщо після його відкриття встановлено, що судовим рішенням не вирішувались питання про права, свободи, інтереси чи обов`язки особи, яка подала апеляційну скаргу та не брала участі у справі.
Судом встановлено, що предметом розгляду справи в суді першої інстанції було виключно питання про визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, а не питання щодо права власності на спадкове майно, визначення кола спадкоємців чи розподілу спадщини. Надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини саме по собі не порушує прав  ОСОБА_1  та не позбавляє її можливості реалізувати свої спадкові права у встановленому законом порядку. Крім того, апеляційний суд врахував, що ОСОБА_1  не набула статусу спадкоємця у встановленому законом порядку, оскільки нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, а факт її проживання зі спадкодавцем однією сім`єю у судовому порядку не встановлений. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що оскаржуваним рішенням питання про права чи обов`язки скаржниці не вирішувалось, а тому підстави для апеляційного перегляду відсутні.
19 травня 2026 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу,в якій просить скасувати оскаржувані рішення та постановити нове рішення, яким повністю відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, дійшовши помилкового висновку про наявність поважних причин пропуску ОСОБА_2  строку для прийняття спадщини після смерті  ОСОБА_3 .
ОСОБА_1 є заінтересованою особою та потенційною спадкоємицею четвертої черги, оскільки тривалий час проживала зі спадкодавцем однією сім`єю, здійснювала догляд за ним, організувала поховання, утримує спірне домоволодіння та проживає у ньому разом із донькою та малолітнім онуком. Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не дослідив належним чином докази та безпідставно визнав поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки позивач не довів існування об`єктивних і непереборних перешкод для своєчасного звернення до нотаріуса.
Апеляційний суд безпідставно закрив апеляційне провадження, не врахувавши, що оскаржуване рішення безпосередньо впливає на її права та інтереси як особи, яка претендує на спадщину та фактично користується спірним майном.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Щодо касаційного оскарження рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 21 січня 2026 року .
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Матеріали касаційної скарги та дані Єдиного державного реєстру судових рішень свідчать, що рішення Соснівського районного суду міста Черкас від 21 січня 2026 року в апеляційному порядку по суті не переглядалося.
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
Тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою в частині оскарження вказаної ухвали слід відмовити.
Щодо касаційного оскарження ухвали Черкаського апеляційного суду від 21 квітня 2026 року
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).
Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження 
№ 61-2417сво19) зроблено висновок, що «аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2022 року в справі № 209/1817/19-цзазначено, що «особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють їх права та/або обов`язки, або породжують для особи правові наслідки. Верховний Суд зазначає, що вирішення питання про те, чи стосується прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі, рішення суду першої інстанції є першочерговим завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті». 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі №160/4130/19 вказано, що «судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17 вказано, що «відповідно до частини першої статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним». 
Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції розглянув спір, предметом якого є питання визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщинипісля смерті рідного брата позивача ? ОСОБА_3 .  ОСОБА_1  не є спадкоємцем ОСОБА_3 , такого статусу на момент розгляду цієї справи у встановленому законом порядку не набула, оскільки нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, а факт її проживання зі спадкодавцем однією сім`єю у судовому порядку не встановлений. 
За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок, що оскарженим рішенням питання про права чи обов`язки скаржниці не вирішувалось, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України є підставою для закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 . 
Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Згідно із частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Керуючись статтями 390, 392, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 21 січня 2026 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 квітня 2026 року у справі № 712/11656/25.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко