Справа №712/1335/26
Провадження № 2а/712/38/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2026 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого/судді - Троян Т.Є.
за участю секретаря - Чумак Д.І.,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №1 від 15.06.2026, якою на неї накладено адміністративне стягнення в розмірі 255 гривень, в зв`язку з відсутністю в її діях складу адмінправопорушення за ч.1 ст.165-5 КУпАП.
В обґрунтування позову зазначає, що за результатом планової перевірки складено акт документальної перевірки правильності використання страхувальником страхових коштів від 09.01.2026 №2300-1002-3/1, яким встановлено, що невикористані страхові кошти в сумі 55,18 грн повернуто понад трьох робочих дні. Враховуючи виявлені порушення було складено протокол про адміністративне правопорушення №1 від 09.01.2026 щодо начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності департаменту ОСОБА_1 за фактом порушення абзацу четвертого частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105- XIV, а саме: несвоєчасне повернення страхових коштів (понад трьох робочих днів), що підтверджується актом планової перевірки від 09.01.2026 № 2300-1002-3/1. Позивачкою 09.01.2026 надано пояснення з нормативно-правовим обґрунтуванням щодо зазначених обставин, в яких, на її думку, відсутній склад адміністративного правопорушення. 
Вважає дії посадової особи (відповідача) протиправними внаслідок яких її необґрунтовано та незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності. Тому постанова є незаконною і підлягає скасуванню, в зв`язку з чим вона змушена звернутися в суд за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.02.2026 року вищезазначену справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження, за клопотанням сторони позивача з проведенням судового засідання в справі.
19.02.2026 року відповідачем надіслано до суду відзив, в якому зазначено про невизнання позовних вимог, наголошено, що головним управлінням Пенсійного фонду України у січні 2026 року проведено документальну перевірку правильності використання Департаментом «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради страхових коштів за період з 01.07.2022 по 31.12.2025. Документальна перевірка проводилась з відома керівника або уповноваженої особи страхувальника: директора департаменту ОСОБА_2 в присутності начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності ОСОБА_1 . 
Під час документальної перевірки використано: листки непрацездатності в кількості 365 штук по 67 застрахованих особах, відомості по заробітній платі працівників, табеля обліку робочого часу, заяви - розрахунки для надання матеріального забезпечення та страхових виплат застрахованим особам, протоколи засідання комісії із соціального страхування, накази про прийняття на роботу та звільнення працівників, накази про надання відпусток (всіх видів), особові картки працівників, платіжні доручення, банківські виписки, індивідуальні відомості про застрахованих осіб форми ОК-5, ОК-7 та трудові книжки, довідки МСЕК, посвідчення, які підтверджують пільги.
1.Перевіркою встановлено несвоєчасне повернення страхових коштів (понад трьох робочих днів) в сумі 264,00 грн: - листок непрацездатності № 13952234-2026035904-1 виданий ОСОБА_3 . Включено в заяву - розрахунок №» 44737357-2024-34 від 30.10.2024, страхові кошти отримано 30.10.2024, виявлено помилку 25.03.2025 в сумі 264,00 грн, повернуто до ПФУ 17.04.2025 в сумі 264,00 грн.
2. Перевіркою встановлено повернення невикористаних страхових коштів (понад трьох робочих днів) в сумі 55,18 грн:- листок непрацездатності N? 16278103-2030194914-1 виданий ОСОБА_4 . Включено в заяву - розрахунок № 44737357-2025-14 від 21.03.2025, страхові кошти отримано 24.03.2025, виявлено помилку 25.03.2025 в сумі 55,18 грн, повернуто до ПФУ 17.04.2025 в сумі 55,18 грн. Тобто, виявлено всього 2 випадки на суму 319,18 грн.
За результатами перевірки складено акт документальної перевірки правильності використання страхувальником страхових коштів від 09.01.2026 № 2300-1002-3/1. Таким чином, в результаті вищевказаної планової перевірки було встановлено порушення вимог абзацу 4 частини 1 статті 26 Закону № 1105-XIV.
Відповідно статті 165-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) порушення посадовими особами підприємств, установ, організацій, фізичними особами, які використовують найману працю, порядку використання коштів загальнообов?язкового державного соціального страхування, несвоєчасне або неповне їх повернення, несвоєчасне подання або неподання встановленої звітності, подання недостовірної звітності щодо використання страхових коштів, - тягнуть за собою накладення штрафу від восьми до п?ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, в діях начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради Прудиус Н.О. вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 165-5 КУпАП та частиною 5 статті 8 Закону №1105-XIV.
В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити. Вказувала, що постанова містить лише загальне посилання на акт без окремого викладення встановлених порушень, за які накладено адміністративне стягнення. Натомість по епізоду щодо листка непрацездатності № 13952234-2026035904-1 виданого ОСОБА_3 на суму 264,00 грн. ситуація, на її думку, була врегульована з керівництвом ПФУ шляхом надання позивачкою додаткових пояснень, вказане порушення не може вважатися таким, за яке винесена спірна постанова. Крім того, за кожне адміністративне правопорушення виноситься окрема постанова (ст.36 КУпАП). Також, відповідно до ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, дії які відповідач вважає правопорушенням, мали місце 25.03.2025, а спірна постанова винесена 15.01.2026, тобто з істотним пропуском установленого законом строку.
В судовому засіданні представник відповідача – Мирошниченко Л.В. заперечувала проти позову з підстав, вказаних у відзиві на позов. Вказувала, що адміністративне стягнення накладено за два порушення, яке підлягає розгляду ГУ ПФУ в Черкаській області, про будь які узгодження їй не відомо. Строк притягнення до адміністративної відповідальності вважає вірним відраховувати з моменту складання акту перевірки від 09.01.2026 №2300-1002-3/1.
Дослідивши усі докази по справі і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до наказу головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 02.01.2026 №3 проведено планову перевірку департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради.
Представником головного управління складено акт від 09.01.2026 №2300-1002-3/1, який узгоджено та підписано сторонами.
Враховуючи виявлені порушення 09.01.2026 складено протокол про адміністративне правопорушення №1 щодо щодо позивачки яка обіймає посаду начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності департаменту, ОСОБА_1 за фактом порушення абзацу четвертого частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105- XIV (в редакції від 21.09.2022 №2620-IX): у березні 2025 несвоєчасне повернення страхових коштів (понад трьох робочих днів), що підтверджується актом планової перевірки від 09.01.2026 № 2300-1002-3/1.
Не погоджуючись із складеним протоколом, 09.01.2026 позивачкою надано пояснення з нормативно-правовим обґрунтуванням щодо зазначених обставин, в яких відсутній склад адміністративного правопорушення.
Як вбачається зі спірної постанови розгляд справи відбувався за участі позивача. 
Розглянувши протокол і додані до нього матеріали, начальником ГУПФУ в Черкаській області, встановлено порушення абзацу четвертого частини першої статті 26 Закону та виявлено в діях ОСОБА_1 ознаки складу адміністративного правопорушення, відповідальність, за яке передбачено частиною першою статті 165 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та пунктом 1 частини п?ятої статті 8 Закону - порушення порядку використання страхових коштів, несвоєчасне або неповне їх повернення, про що винесено постанову від 15.01.2026 №1, якою на позивачку накладено адміністративне стягнення в розмірі 255 гривень.
Згідно із ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
В силу ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно ч. 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, вирішуючи спір, виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду справ щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень перевіряється, чи прийняті вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, обґрунтовано та з урахуванням усіх обставин справи, при цьому згідно зі ст. 72–77 цього Кодексу обов`язок доказування правомірності рішення покладається на відповідача. 
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна дія чи бездіяльність, а тому для притягнення особи до адміністративної відповідальності необхідною є наявність усіх елементів складу правопорушення, відсутність хоча б одного з яких відповідно до п. 1 абз.1 ст. 247 КУпАП виключає можливість притягнення до відповідальності. 
Щодо повернення невикористаних страхових коштів в сумі 55, 18 гривень (листок непрацездатності, виданий ОСОБА_4 ): згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» невикористані страхові кошти підлягають поверненню протягом трьох робочих днів, при цьому в судовому засіданні встановлено, що кошти отримані 24.03.2025, а платіжна інструкція на їх повернення подана до органу Державної казначейської служби 25.03.2025, тобто у межах встановленого строку, тоді як фактичне виконання платіжної інструкції 17.04.2025 здійснено органом Казначейства відповідно до вимог Порядку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №938, та постанови Кабінету Міністрів України №590 щодо черговості платежів в умовах воєнного стану, що не залежало від волі позивача та не могло бути нею контролювано, а отже відсутня об`єктивна сторона правопорушення як несвоєчасне повернення коштів. 
Водночас, відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративна відповідальність можлива лише за наявності вини у формі умислу або необережності, однак матеріали справи не містять доказів винної поведінки позивача, натомість встановлено, що вона самостійно виявила помилку, своєчасно оформила платіжну інструкцію та вжила заходів для повернення коштів, що свідчить про її добросовісність та належне виконання обов`язків, а тому відсутня суб`єктивна сторона даного правопорушення. 
Доводи відповідача про те, що позивач як керівник несе відповідальність за несвоєчасне повернення коштів, суд відхиляє, оскільки адміністративна відповідальність має індивідуальний характер і не може ґрунтуватись на самому лише посадовому статусі без встановлення особистої вини, що узгоджується як з положеннями КУпАП, так і з практикою Верховного Суду, який неодноразово зазначав про неприпустимість формального підходу до встановлення складу правопорушення, а також з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої адміністративні санкції карального характеру потребують встановлення вини особи і не допускають покладення відповідальності без доведення її особистої протиправної поведінки. 
Крім того, відповідно до ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, тоді як дії, які відповідач вважає правопорушенням, мали місце 25.03.2025, про що відповідач повідомлений, тобто був обізнаний, але спірна постанова винесена 15.01.2026, тобто з істотним пропуском установленого законом строку, при цьому підстав вважати правопорушення триваючим суд не встановив, оскільки обов`язок щодо повернення коштів був реалізований шляхом подання платіжної інструкції. 
Також суд виходить з того, що відповідно до ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити опис обставин, встановлених при розгляді справи, із зазначенням суті правопорушення, а також мотивувальну частину з чітким визначенням, у чому саме полягає порушення. Невизначеність змісту постанови або її мотивів є істотним порушенням вимог закону, оскільки унеможливлює ефективний судовий контроль та реалізацію права на захист. 
З аналізу оскаржуваної постанови вбачається, що вона не містить самостійного викладення встановлених порушень, а лише загальне посилання на акт документальної перевірки від 09.01.2026 № 2300-1002-3/1, що саме по собі не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП щодо індивідуалізації обвинувачення у справах про адміністративні правопорушення.
Як убачається з матеріалів справи, акт перевірки містить два різних епізоди порушень, однак позивач оскаржує притягнення до відповідальності виключно за епізод щодо несвоєчасного повернення страхових коштів у триденний строк, передбачений абз. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». При цьому оскаржувана постанова не конкретизує, за яке саме порушення або за який їх сукупний обсяг накладено штраф, що створює правову невизначеність та порушує принцип юридичної визначеності як складову верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України та підтвердженого практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Seryavin and Others v. Ukraine» та «Lupsa v. Romania», де наголошено на вимозі чіткості та передбачуваності актів, які тягнуть негативні наслідки для особи.
Доводи відповідача про те, що постанова охоплює обидва порушення, суд відхиляє, оскільки вони не підтверджуються змістом самого акта індивідуальної дії. 
Посилання лише на акт перевірки не замінює обов`язку суб`єкта владних повноважень конкретизувати об`єктивну сторону правопорушення у постанові, оскільки саме постанова є єдиним актом притягнення до адміністративної відповідальності, а не матеріали перевірки. Такий підхід узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, відповідно до яких постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити чітке, однозначне та індивідуалізоване формулювання обвинувачення, а її відсилочний характер до інших документів допускається лише в частині підтвердження доказів, але не заміни змісту самого рішення.
Крім того, навіть за позицією відповідача у судовому засіданні, відсутня єдність щодо обсягу притягнення до відповідальності, що додатково свідчить про невизначеність предмета обвинувачення та порушення права позивача на захист, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
За таких обставин суд доходить висновку, що постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, є внутрішньо суперечливою, не дозволяє встановити конкретний склад інкримінованого правопорушення, а тому підлягає скасуванню як протиправна.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, а оскаржувана постанова прийнята з порушенням вимог законодавства та підлягає скасуванню. 
В силу статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279- 4 цього Кодексу.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за ч виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАСУ доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2 ст. 77 КАСУ передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст. 90 КАСУ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Слід зауважити, що вимоги ч.3 ст. 286 КАС України передбачають, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, а оскаржувана постанова прийнята з порушенням вимог законодавства та підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю. 
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» при поданні позову, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. 
Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 72-79, 90, 122, 139, 242-246, 262, 286 КАС України, суд
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову №1 від 15 січня 2026 року Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у справі про адміністративне правопорушення за частиною ч.1 статті 165-5 Кодексу, згідно якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень та закрити провадження по справі.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь держави витрати зі сплати судового збору в сумі 605,60 гривень.
Рішення суду може бути оскаржене у відповідності до ч. 4 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано або за результатом розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Повний текст рішення виготовлений 05.05.2026 року.
Головуючий: Т.Є. Троян