Справа № 588/574/26
Провадження № 2/588/397/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2026 року   м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Огієнка О.О., за участю секретаря судових засідань Гаврилович Я.Д., представника відповідача Москвічова А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

Представниця позивача Паладич А.О. у квітні 2026 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що 12.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 1952934, відповідно до якого останньому був наданий кредит на строк 357 днів з умовою сплати відсотків за стандартною процентною ставкою 1% на день.
В подальшому ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» з ініціативою про збільшення суми кредиту. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» задовольнило даний запит та направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти додатковий договір, яку останній акцептував 15.12.2024 у той самий спосіб, що і основний договір. 
Свої зобов`язання за договором ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» виконало та надало відповідачу кредит в загальному розмірі 6000 грн шляхом зарахування на картку № НОМЕР_1 , яку останній вказав при укладенні договору.
В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання виконував не належним чином, останній платіж було здійснено 02.03.2025 в сумі 900,01 грн, що призвело до виникнення заборгованості.
30.09.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» був укладений договір факторингу № 01.02-39/25, відповідно до якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників від 30.09.2025, зокрема до ОСОБА_1 за договором №1952934 від 12.12.2024 у розмірі 30723,94 грн, із яких: 5999,94 грн – заборгованість за тілом кредиту; 12724 грн – заборгованість за відсотками; 12000 грн – пеня.
Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС » за договором №1952934 від 12.12.2024 у розмірі 30723,94 грн. 
Крім того, 26.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5204083, відповідно до якого останньому був наданий кредит у розмірі 2000 грн на строк 360 днів з умовою сплати відсотків за стандартною процентною ставкою 0,95% на день.
В подальшому ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» з ініціативою про збільшення суми кредиту. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» задовольнило даний запит та направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти додатковий договір, яку останній акцептував у той самий спосіб, що і основний договір. 
Свої зобов`язання за договором ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» виконало та надало відповідачу кредит в загальному розмірі 5000 грн шляхом зарахування на картку № НОМЕР_2 , яку останній вказав при укладенні договору.
В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання виконував не належним чином, останній платіж було здійснено 17.02.2025 в сумі 1239,52 грн, що призвело до виникнення заборгованості.
29.09.2025 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» був укладений договір факторингу № 01.02-38/25, відповідно до якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників від 29.02.2025, зокрема до ОСОБА_1 за договором № 5204083 від 26.12.2024 у розмірі 18137,74 грн, із яких: 4999,98 грн – заборгованість за тілом кредиту; 10637,76 грн – заборгованість за відсотками; 2500 грн – пеня, штраф.
Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС » за договором № 5204083 від 26.12.2024 у розмірі 18137,74 грн. 
Посилаючись на вказані обставини, представниця позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за договором №1952934 від 12.12.2024 у розмірі 30723,94 грн, заборгованість за договором № 5204083 від 26.12.2024 у розмірі 18137,74 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн.
Ухвалою суду від 08.04.2026 було відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. 
27.04.2026 представник відповідача адвокат Москвічов А.С. подав відзив на позов, у якому вказав, що позивачем у позовній заяві об`єднано декілька позовних вимог за чотирма кредитними договорами, що є самостійними вимогами майнового характеру. Розрахунки розміру заборгованості за кредитними договорами мають різний характер нарахування. Об`єднання позовних вимог за кредитними договорами може мати негативні наслідки, що є підставою для роз`єднання позовних вимог у окремі провадження зі сплатою судового збору. Позивачем не надано виписку з рахунку відповідача на який зараховувались кредитні кошти. Також не надано доказів про належність відповідачу картки на яку перераховувались кредитні кошти. Позивачем не доведено факту існування заборгованості. Крім того, представник відповідача зазначив, що розрахунок відсотків зроблено всупереч чинному законодавству. Вимога про сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивачем не надано належних та допустимих доказів факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог Товариства, так як останнє є неналежним позивачем. Стягнення з відповідача штрафних санкцій є грубим порушення чинного законодавства, оскільки неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Тому представник відповідача просив відмовити позивачу у задоволенні позову.
Представниця позивача у судове засідання не з`явилася, але подала клопотання в якому зазначила, що просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує.
Представник відповідача у судовому зсіданні заперечив проти позову пославшись на обставини викладені у відзиві на позов. Також представник відповідача зазначив, що не бажає заявляти клопотання про витребування доказів, не бажає подавати докази на спростування доводів позивача, відповідач не звертався до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій по кредитним договорам.
Заслухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Судом установлено, що 12.12.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 1952934, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 1000 грн на строк 357 днів з умовою сплати кожні 17 днів відсотків: за зниженою процентною ставкою у розмірі 0,9% на день; стандартною процентною ставкою у розмірі 1% на день. Також сторони погодили графік платежів, відповідальність сторін та інші умови (а.с. 9-17).
15.12.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до договору № 1952934, якою сторони погодили збільшити суму кредиту на 5000 грн, у зв`язку з чим загальна сума кредиту склала 6000 грн, а також погодили стандартну відсоткову ставку за весь строк користування кредитом у розмірі 0,99% в день. Крім того, сторони погодили новий розмір штрафу у разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання позичальником та таблицю обчислення загальної вартості кредиту (а.с. 20-21).
Також, 26.12.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 був укладений договір № 5204083 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 2000 грн на строк 360 днів з умовою сплати відсотків за користування коштами за зниженою процентною ставкою у розмірі 0,6650% на день та стандартною процентною ставкою у розмірі 0,95 % на день, з періодичністю сплати відсотків кожні 30 днів, а також сплати одноразово комісії за надання кредиту у розмірі 200 грн. Також сторони погодили відповідальність сторін, зокрема відповідальність позичальника за невиконання та/або неналежне виконання у виді штрафу розмірі 75% від суми невиконаного та/або неналежного виконання зобов`язання на 2-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання, а також інші умови кредитування, таблицю обчислення загальної вартості кредиту (а.с. 56-70, 74).
26.12.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір до договору № 5204083, якою сторони погодили, що сума кредиту за цим договором становить 3000 грн, а загальна сума кредиту складає 5000 грн, разова комісія за надання кредиту становить 500 грн та комісія за надання додаткової суми кредиту становить 300 грн, денна процента ставка за стандартною ставкою з урахуванням зміненої суми кредиту становить 0,9762% на день. Також сторонами були погоджені таблиці обчислення загальної вартості кредиту та інші умови кредитування (а.с. 78-82).
Зазначені договори та додаткові угоди до них були укладені між сторонами у формі електронного документа з відповідними підписами позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора. 
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. 
Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Отже, зі змісту вказаних договорів та додаткових угод до них, вбачається, що у них визначені основні істотні умови, характерні для таких видів договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договорів саме такого змісту, про що свідчить підписання ним цих договорів та додаткових угод за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Разом із тим, суд не приймає як складову частину кредитних договорів укладених між ОСОБА_1 та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» додані позивачем до позовної заяви правила надання коштів у кредит, оскільки вони не містять підпису ОСОБА_1 
Також суд не приймає як складову частину вказаних кредитних договорів паспорти споживчого кредиту, оскільки ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Такі висновки суду щодо застосування норм права відповідають висновкам Верховного Суду викладеним у постанові у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20.
ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором № 1952934 та додатковою угодою до нього виконало та надало відповідачу кредит 12.12.2024 в розмірі 1000 грн та 15.12.2024 в розмірі 5000 грн шляхом перерахування коштів на картковий рахунок останнього, що був зазначений при укладенні кредитного договору (а.с. 38, 39).
Також ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором № 5204083 та додатковим договором до нього виконало та 26.12.2024 надало відповідачу кредит в розмірі 2000 грн та 3000 грн шляхом перерахування коштів на картковий рахунок останнього, що був зазначений при укладенні кредитного договору (а.с. 96, 97).
29.09.2025 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» був укладений договір факторингу № 01.02-38/25, відповідно до якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників від 29.02.2025, зокрема до ОСОБА_1 за договором № 5204083 від 26.12.2024 у розмірі 18137,74 грн, із яких: 4999,98 грн – заборгованість за тілом кредиту; 10637,76 грн – заборгованість за відсотками; 2500 грн – штрафні санкції (а.с. 98-113).
30.09.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» був укладений договір факторингу № 01.02-39/25, відповідно до якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників від 30.09.2025, зокрема до ОСОБА_1 за договором №1952934 від 12.12.2024 у розмірі 30723,94 грн, із яких: 5999,94 грн – заборгованість за тілом кредиту; 12724 грн – заборгованість за відсотками; 12000 грн – штрафні санкції (а.с. 40-55).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, враховуючи досліджені судом докази, а також встановлені обставини та положення зазначених вище норм права, суд вважає доведеним, що ТОВ «СВЕА ФІНАНС» є новим кредитором у зобов`язаннях із відповідачем, відповідно до умов кредитних договорів, що були укладені 12.12.2024 та 26.12.2024 між ОСОБА_1 та первісними кредиторами ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ЛІНЕУРА Україна».
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Саме такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постанові від 20 листопада 2024 року у справі № 686/28882/23.
Також у постанові від 21.06.2023 по справі № 916/3027/21 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. 
Стороною відповідача не надано жодних доказів, які б спростовували установлені судом обставини на підставі доказів наданих стороною позивача, а також не заявлено клопотання про витребування відповідних доказів.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.
Частиною першою ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Всупереч умов кредитних договорів відповідач не виконав свої зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на момент відступлення права вимоги, згідно розрахунків первісних кредиторів складає:
- за договором № 1952934 від 12.12.2024 у розмірі 30723,94 грн, із яких: 5999,94 грн – заборгованість за тілом кредиту; 12724 грн – заборгованість за відсотками; 12000 грн – пеня (а.с. 34-37);
- за договором № 5204083 від 26.12.2024 у розмірі 18137,74 грн, із яких: 4999,98 грн – заборгованість за тілом кредиту; 10637,76 грн – заборгованість за відсотками, 2500 грн – штрафні санкції (а.с. 91-95).
Суд частково погоджується із вказаними розрахунками, зокрема в частині заборгованості за тілом кредиту та нарахування відсотків за договорами, які були нараховані за відсотковою ставкою менше 1%, що не суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування». 
Також суд враховує те, що стороною відповідача не було надано іншого розрахунку заборгованості, який би суперечив розрахунку наданому позивачем. Отже, відповідачем не спростований факт наявності та розміру заборгованості. 
Зцих підстав суд відхиляє заперечення сторони відповідача щодо не доведеності факту існування заборгованості відповідача та завищення розміру нарахованих відсотків. 
Крім того, суд відхиляє доводи представника відповідача про необхідність роз`єднання позовних вимог у окремі провадження, оскільки позовні вимоги є однорідними - тобто виникають з аналогічних підстав і пов`язані одним способом захисту. 
Враховуючи установлені судом обставини та вимоги вищевикладеного чинного законодавства, зважаючи на те, що відповідачем належним чином не виконано зобов`язання за кредитними договорами внаслідок чого утворилась заборгованість, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту у загальному розмірі 10999,92 грн та відсотками у загальному розмірі 23361,76 грн підлягає задоволенню повністю.
Разом із тим, суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, штрафів за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитними договорами зважаючи на таке.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на даний час.
Таким чином, нарахована первісним кредитором пеня, штраф у загальному розмірі 14500 грн підлягає списанню позивачем, як правонаступником кредитодавця.
Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2662,40 грн (а.с. 130).
Оскільки позовні вимоги судом задоволені на 70,32%, тому витрати позивача на оплату судового збору мають бути стягнуті з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що враховуючи сплачену суму судового збору становить 1872,20 грн.
Керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 34361 (тридцять чотири тисячі триста шістдесят одна) грн 68 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» кошти на відшкодування судових витрат по оплаті судового збору в розмірі 1872 (одна тисяча вісімсот сімдесят дві) грн 20 коп.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», адреса місцезнаходження: вул. Іллінська, буд. 8, м. Київ, 04070, код ЄДРПОУ 37616221;
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання відома зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя О. О. Огієнко