Єдиний унікальний номер № 758/18108/25
Апеляційне провадження № 33/824/2404/2026

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Подільського районного суду м. Києва від 11 березня 2026 року, прийняту відносно 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 01.11.2025 о 22 год. 45 хв. по вул. Кирилівській, 123 у м. Києві керував електросамокатом «BOLT 1020E0MB031141» у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки, за допомогою ALKOTEST 7510 прилад ARMF 0330. Тест 1608 результат позитивний - 0, 25 ‰.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 500787 від 02.11.2025.
Постановою Подільського районного суду м. Києва від 11 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням 21 березня 2026 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю подій і складу адміністративного правопорушення. 
У судове засідання, призначене на 18.06.2026 року, з`явилися особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник - Сірий І.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; представник поліції Ковальчук С.А., який просив розглянути апеляційну скаргу на розсуд суду. 

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що постанова суду першої інстанції ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права та з істотним порушенням норм процесуального права, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів факту керування ОСОБА_1 електросамокатом у стані алкогольного сп`яніння, а долучений відеозапис, навпаки, свідчить про його перебування поруч із нерухомим електросамокатом та спростовує зазначений у протоколі час вчинення правопорушення. Апелянт також посилається на порушення працівниками поліції встановленого законом порядку проведення огляду на стан сп`яніння, зокрема нероз`яснення права на проходження огляду в закладі охорони здоров`я у разі незгоди з результатом тестування, а також на недоліки оформлення адміністративних матеріалів і недоведеність вини поза розумним сумнівом, у зв`язку з чим просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження. 
В той же час, за приписами ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Хоча апелянт не навів відповідних доводів в апеляційній скарзі, апеляційний суд констатує неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, у зв`язку з чим зазначає таке:

Згідно статті 1 п. v) Віденської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, яка ратифікована Україною 25.04.1974 року, з поправками від 28.09.2004 року, «термін "водій" означає будь-яку особу, яка керує транспортним засобом, автомобілем і т.п. (включно і велосипеди) або яка веде по дорозі скот, стада, упряжних, в`ючних або верхових тварин».
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі Озтюрк проти Германії 21.02.1984, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.
Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11.10.2011 № 10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у цьому Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення». У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.
На підставі зазначеного, суд застосовує аналогію права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Стаття 54 Закону України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року№ 3353-XII передбачає, що якщо міжнародною угодою України встановлено інші правила, ніж ті, що містяться у законодавстві України про дорожній рух, то застосовуються правила міжнародної угоди.
Відповідно до вимог Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24.02.2023 року, який набрав чинності 23.03.2023 року внесено зміни до Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідно до якого, транспортним засобом є:
- легкий персональний електричний транспортний засіб це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;
- низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Відповідно до пункту 1.10. ПДР, затверджених ПКМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306 водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху України зазначається, що транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.
Транспортні засоби поділяють на механічні та немеханічні.
До немеханічних транспортних засобів належать ті, які призначені для руху в складі з механічним транспортним засобом (причепи, напівпричепи) або приводяться в рух за допомогою мускульної сили людей (велосипеди тощо) або тварин (гужові вози, сани тощо).
Відповідно до п. 1.10 Розділу 1 Правил дорожнього руху України механічним транспортним засобом є транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт;

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 500787 від 02 листопада 2025 року, ОСОБА_1 інкриміновано те, що він 01 листопада 2025 року о 22 год. 45 хв. по вул. Кирилівській, 123 у м. Києві керував електросамокатом «BOLT 1020E0MB031141» у стані алкогольного сп`яніння, чим, на думку працівників поліції, порушив вимоги пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Водночас сама по собі наявність факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Необхідною умовою є правильне застосування відповідної матеріальної норми, яка встановлює обов`язок, порушення якого інкримінується особі.
Так, відповідно до пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Разом із тим апеляційний суд звертає увагу на системне тлумачення положень Правил дорожнього руху України. 
Пункт 2.9 (а) міститься у розділі 2 Правил дорожнього руху України, який має назву «Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів». 
Зважаючи на наведене, законодавець прямо визначив, що приписи цього розділу регламентують права та обов`язки саме водіїв механічних транспортних засобів, а не всіх без винятку водіїв транспортних засобів.
Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху України механічним транспортним засобом є транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна, при цьому зазначений термін поширюється, зокрема, на транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Як уже зазначалося вище, електросамокат є транспортним засобом, а особа, яка ним керує, є водієм у розумінні законодавства про дорожній рух. Разом із тим це саме по собі не означає, що будь-який електросамокат належить до механічних транспортних засобів у значенні, яке надано цьому терміну Правилами дорожнього руху України.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 керував електросамокатом «BOLT 1020E0MB031141». Відомості щодо технічних характеристик цієї моделі, які містяться у відкритих джерелах мережі Інтернет, а також підтверджуються сталою судовою практикою у справах цієї категорії, свідчать про те, що зазначений електросамокат обладнаний електродвигуном потужністю 500 Вт.
Таким чином, електросамокат «BOLT 1020E0MB031141» не є транспортним засобом з електродвигуном потужністю понад 3 кВт, а тому не підпадає під визначення механічного транспортного засобу, наведеного у пункті 1.10 Правил дорожнього руху України.
За таких обставин положення розділу 2 Правил дорожнього руху України «Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів», у тому числі пункт 2.9 (а) цих Правил, не можуть бути застосовані до особи, яка керувала зазначеним електросамокатом.
Отже, хоча ОСОБА_1 як водій транспортного засобу був учасником дорожнього руху та зобов`язаний дотримуватися вимог Правил дорожнього руху України, притягнення його до адміністративної відповідальності саме за порушення пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, оскільки інкримінована норма регулює поведінку водіїв механічних транспортних засобів, тоді як електросамокат «BOLT 1020E0MB031141», яким керував ОСОБА_1 , до таких транспортних засобів не належить.
У даному випадку відсутня одна з обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме порушення тієї норми Правил дорожнього руху України, яка поширюється на відповідного учасника дорожнього руху. За таких обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Окремо апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.
Так, із дослідженого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що після проведення огляду за допомогою спеціального технічного засобу працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що встановлений показник алкогольного сп`яніння перевищує допустиму норму «на три проміле». Водночас із матеріалів справи вбачається, що фактичний результат огляду становив 0,25 ‰, тобто лише на 0,05 ‰ перевищував гранично допустимий показник 0,2 ‰.
За таких обставин наведене працівником поліції роз`яснення не відповідало фактичним результатам проведеного огляду та могло сформувати у ОСОБА_1 хибне уявлення про значний ступінь алкогольного сп`яніння і, як наслідок, вплинути на усвідомлення ним своїх процесуальних прав.
Крім того, із матеріалів справи не вбачається, що працівником поліції було належним чином роз`яснено ОСОБА_1 право у разі незгоди з результатами огляду, проведеного на місці зупинки транспортного засобу, пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я.
Апеляційний суд бере до уваги доводи сторони захисту про те, що повідомлення працівником поліції недостовірної інформації щодо нібито значного перевищення допустимого рівня алкоголю в поєднанні з нероз`ясненням права на проведення медичного огляду могло вплинути на поведінку ОСОБА_1 та позбавити його можливості належним чином реалізувати право вимагати проведення такого огляду лікарем, особливо з огляду на те, що зафіксований показник лише незначною мірою перевищував встановлену законодавством допустиму межу.
Разом із тим наведені обставини самі по собі не є визначальними для вирішення цієї справи та не покладаються апеляційним судом в основу прийнятого рішення. Підставою для скасування постанови суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права, а саме помилкове застосування до спірних правовідносин пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, що детально мотивовано судом вище.

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову та прийняти нову постанову.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
У ст. 62 Конституції України закріплено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, з урахуванням установлених під час апеляційного розгляду обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до безпідставного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, постанова Подільського районного суду м. Києва від 11 березня 2026 року, постановлена відносно ОСОБА_1 , - скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Подільського районного суду м. Києва від 11 березня 2026 року, прийняту відносно ОСОБА_1 , скасувати.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба