Справа № 209/3879/25
Провадження № 2/209/400/26

РІШЕННЯ
Іменем України

04 червня 2026 року Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі: 
головуючого - судді Юрченко Я.О.,
за участю: 
секретаря судового засідання Гонян Л.Р.,
представника позивача Щербина Ю.І. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -
В С Т А Н О В И В :
У травні 2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі Плюс» Гергіль Ю.І. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 1525150,00 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 18301,80 грн..
В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі Плюс» та ОСОБА_1 існували усні договірні відносини у вигляді надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги. Товариство з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі Плюс» 17.11.2023 року перерахував на рахунок ОСОБА_1 суму у розмірі 115000,00 грн., згідно договору 2023/3/1 від 14.03.23 року; 08.12.2023 року перерахував на рахунок ОСОБА_1 суму у розмірі 115000,00 грн., згідно договору 2023/3/1 від 14.03.23 року; 11.09.2023 року перерахував на рахунок ОСОБА_1 суму у розмірі 115000,00 грн., згідно договору 2023/3/1 від 14.03.23 року;14.10.2023 року перерахував на рахунок ОСОБА_1 суму у розмірі 115000,00 грн., згідно договору 2023/3/1 від 14.03.23 року; 18.07.2023 року перерахував на рахунок ОСОБА_1 суму у розмірі 115000,00 грн., згідно договору 2023/3/1 від 14.03.23 року; 11.08.2023 року перерахував на рахунок ОСОБА_1 суму у розмірі 115000,00 грн., згідно договору 2023/3/1 від 14.03.23 року; 15.05.2023 року перерахував на рахунок ОСОБА_1 суму у розмірі 130000,00 грн., згідно договору 2023/3/1 від 14.03.23 року; 21.06.2023 року перерахував на рахунок ОСОБА_1 суму у розмірі 130000,00 грн., згідно договору 2023/3/1 від 14.03.23 року; 17.04.2023 року перерахував на рахунок ОСОБА_1 суму у розмірі 110000,00 грн., згідно договору 2023/3/1 від 14.03.23 року; 19.04.2023 року перерахував на рахунок ОСОБА_1 суму у розмірі 20000,00 грн., згідно договору 2023/3/1 від 14.03.23 року; 14.03.2023 року перерахував на рахунок ОСОБА_1 суму у розмірі 100050,00 грн., згідно договору 2023/3/1 від 14.03.23 року; 11.03.2024 року перерахував на рахунок ОСОБА_1 суму у розмірі 115000,00 грн., згідно договору 2023/3/1 від 14.03.23 року; 13.05.2024 року перерахував на рахунок ОСОБА_1 суму у розмірі 115000,00 грн., згідно договору 2023/3/1 від 14.03.23 року; 12.02.2024 року перерахував на рахунок ОСОБА_1 суму у розмірі 115000,00 грн., згідно договору 2023/3/1 від 14.03.23 року. Перерахування вищезазначених грошових коштів загальною сумою 1525150,00 грн. було обумовлено в майбутньому на укладання Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, номер Договору якого зазначений у платіжних інструкціях, а саме в графі: «призначення платежу». Між сторонами існували усні домовленості, які супроводжувалися з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі Плюс» в перерахуванні грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 у вигляді поворотної фінансової допомоги; з боку ОСОБА_1 в підписанні договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги та в майбутньому виконання зобов`язання щодо повернення фінансової безвідсоткової допомоги. Натомість, з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі Плюс» свої зобов`язання виконані в повному обсязі, а ОСОБА_1 ухиляється від виконання покладених на неї договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зобов`язань, ігноруючи їх підписання. Листом від 18.10.2024 за вих. № 2024/10-1 Товариством з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі Плюс» було направлено на адресу ОСОБА_1 повідомлення/нагадування про підписання договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 2023/3/1 від 14.03.2023 року та додаткової угоди від 11.03.2024 року до договору № 2023/3/1 від 14.03.2023 року. Зазначений лист згідно трекінгу «Укрпошта» було вручено ОСОБА_1 особисто, відповіді на зазначений лист та жодної зворотньої реакції Товариство з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі Плюс» не отримано. Листом від 11.11.2024 року за вих. № 2024/11-1 Товариством з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі Плюс» було направлено на адресу ОСОБА_1 повторно повідомлення/нагадування про підписання договору № 2023/3/1 від 14.03.2023 року та додаткової угоди від 11.03.2024 року до договору № 2023/3/1 від 14.03.2023 року. Зазначений лист згідно трекінгу «Укрпошта» було вручено ОСОБА_1 особисто, відповіді на зазначений лист та жодної зворотньої реакції Товариство з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі Плюс» не отримано. Тобто, з боку ОСОБА_1 вбачається неправомірне збагачення грошовими коштами, які перераховані Товариством з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі Плюс» згідно платіжних квитанцій на рахунок ОСОБА_1 .. Свої зобов`язання по підписанню договору фінансової допомоги після отримання погодженої між сторонами суми у загальному розмірі 1525150,00 грн. відповідач не виконала, також після отримання вимог про підписання договору про надання поворотної фінансової допомоги ОСОБА_1 жодної зворотньої реакції не надала. Таким чином, позивач позбавлений у досудовому порядку витребувати свої грошові кошти, які набуті ОСОБА_1 без належної на те правової підстави, окрім звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів з позовною заявою. Окрім цього, у зв`язку з шахрайськими діями ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі Плюс» звернувся до Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 14.04.2025 року Кам`янським РУП ГУНП в Дніпропетровській області за заявою Товариством з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі Плюс» відкрито кримінальне провадження № 12025041160000517 за ч. 4 ст. 190 КК України щодо заволодіння грошовими коштами шляхом обману у великих розмірах.
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 травня 2025 року вказана позовна заява передана для розгляду судді Юрченко Я.О. (а.с. 37).
Відповідно до ч. 6 ст.187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
21 травня 2025 року згідно з вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача.
14 липня 2025 року надійшла відповідь з відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 38).
Ухвалою судді від 14 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 39).
Відповідачу ухвала про відкриття провадження від 14 липня 2025 року та копія позовної заяви разом із доданими до неї додатками було направлено на адресу, зазначену у позові, яка також є місцем реєстрації ОСОБА_1 .. Вказане рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 0601170318840 особисто отримано ОСОБА_1 22.07.2025 року (а.с. 43).
В підготовче судове засідання, призначене на 13.08.2025 року, відповідач ОСОБА_1 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи, розгляд справи за її відсутності до суду не подавала, про причини неявки суд не повідомила. У зв`язку з цим, розгляд цивільної справи відкладено на 18.09.2025 року.
18.09.2025 року відповідач ОСОБА_1 подала через канцелярію суду заяву (вх. № 21560), у якій просила відкласти розгляд справи для забезпечення їй можливості ознайомитися з матеріалами справи та звернутися за професійною правничою допомогою (а.с.67). У зв`язку з цим, розгляд справи був відкладений на 16.10.2025 року. В підготовче судове засідання, призначене на 16.10.2025 року, відповідач ОСОБА_1 не з`явилася. Ухвалою суду від 16 жовтня 2025 року відкладено підготовче судове засідання у вищевказаній цивільній справі, у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення відповідачу ОСОБА_1 повідомлення про дату, час і місце судового засідання (а.с.80-81). У зв`язку з цим, розгляд цивільної справи відкладено на 11.11.2025 року.
11.11.2025 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Кущ О.М. подала через канцелярію суду заяву (вх. 26700) у якій просила відкласти розгляд справи для забезпечення їй можливості ознайомитися з матеріалами справи (а.с.85). У зв`язку з цим, розгляд цивільної справи відкладено на 17.12.2025 року.
В підготовче судове засідання відповідач та її представник, які належним чином були повідомлені про дату, час та місце слухання справи, не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи, розгляд справи за їх відсутності не подавали, про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим ухвалою від 17 грудня 2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті (а.с. 98).
Суд вжив всіх можливих процесуальних заходів щодо забезпечення участі в підготовчому судовому засіданні відповідача та його представника, проте останні жодних клопотань, заяв по суті спору до суду не скеровували, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористались, будь-якої правової позиції щодо заявлених вимог не висловили. 
Крім цього, в судові засідання, призначені на 22.01.2026 року, 13.02.2026 року, 09.03.2026 року, 25.03.2026 року, 09.04.2026 року та 30.04.2026 року, 26.05.2026 року відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Кущ О.М. не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи. Правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористались, клопотання про відкладення розгляду справи від них не надходило. Розгляд вищевказаної цивільної справи неодноразово відкладався за заявами представника відповідача Кущ О.М. з різних підстав (ознайомлення з матеріалами справи, перебування у іншому судовому засіданні, хвороба тощо). Жодного разу до суду не були подані документи, для підтвердження фактів, зазначених у клопотанні, відсутні довідки, листи непрацездатності. Неявка у судові засідання відповідача та подання необґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи представником відповідача призвело до того, що суд не міг розглянути справу у визначені законом строки, оскільки відкладався розгляд справи з метою надання можливості стороні відповідача брати участь у дослідженні доказів, подавати свої пояснення, можливі заперечення щодо предмету спору.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» (п.п.22, 23 Рішення від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03) право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
Суд враховує, що сторона відповідача була належним чином повідомлена про день та час слухання справи. Відповідач та представник відповідача в свою чергу завчасно не надали відповідних клопотань, які перешкоджали останнім з`явитись в судове засідання, призначене на 26.05.2026 року об 10:30 годині.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, встановивши правовідносини, які існують між сторонами та яка правова норма підлягає застосуванню до них, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі Плюс» у період з 14.03.2023 року по 13.05.2024 року перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 1525150,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями за №№ 305 від 14.03.2023 року, 366 від 17.04.2023 року, 367 від 19.04.2023 року, 425 від 15.05.2023 року, 513 від 21.06.2023 року, 577 від 18.07.2023 року, 643 від 11.08.2023 року, 753 від 11.09.2023 року, 847 від 14.10.2023 року, 978 від 17.11.2023 року, 1081 від 08.12.2023 року, 1241 від 12.02.2024 року, 1311 від 11.03.2024 року, 1378 від 13.05.2024 року (а.с.10-25).
Як стверджувала сторона позивача в судовому засіданні оскільки рік часу ОСОБА_1 , яка усно погодилась на надання ТОВ «Крейн Енерджі Плюс» їй поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики), ухилялась від підписання договору № 2023/3/1 від 14.03.2023 року. 
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
Разом з тим, для визнання договору укладеним необхідна наявність повного і безумовного акцепту з боку особи, якій адресована оферта ( ОСОБА_1 ). Проте, матеріали справи не містять доказів укладення договору у належній письмовій формі, як і не надано доказів вчинення відповідачем дій, що свідчили б про акцепт (наприклад, повернення частини коштів чи підписання актів). 
Відсутність підпису відповідача у вищевказаному договорі суд розцінює його як неукладений (таким, що не відбувся), оскільки сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі, предмету договору, суми та періодичності платежів, строку повернення та ін. 
Враховуючи факт того, що грошові кошти відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, а саме платіжних інструкцій, дійсно були перераховані на розрахунковий рахунок відповідача, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 набула майно (грошові кошти в загальній сумі 1525150,00 грн.), зберегла їх у себе за рахунок позивача без достатньої правової підстави, а тому зобов`язана повернути безпідставно набуте майно потерпілому, тобто позивачу.
Таким чином, правовідносини, що склались між сторонами розцінює як ті, що підпадають під дію ст. 1212 ЦК України. 
Відповідачем всупереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів та не доведено обставин, які б спростовували доводи позивача щодо наявності, в тому числі, договірних, зобов`язань щодо перерахування ним відповідачу грошових коштів у розмірі 1525150,00 грн.. 
Згідно з приписами ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Тлумачення статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього, що узгоджується з правової позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13.02.2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження №14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2018 року в справі № 212/3593/16-ц, від 20 березня 2019 року в справі №634/727/16-ц.
Суд також враховує правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 753/15556/15-ц, відповідно до яких зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, які застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Характерні для кондикції ознаки свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Кондикція є позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно.
Разом з тим, для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України).
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.
Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач.
Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.
У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
Отже, у змагальному процесі саме на позивача лягає тягар доведення обґрунтованості його вимог, а на відповідача - доведення обґрунтованості його заперечень.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.
Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно, оскільки вищевказана норма застосовуються саме до позадоговірних зобов`язань.
Оскільки судом встановлено, що між сторонами по справі відсутні належним чином оформлені договірні відносини щодо надання відповідачу поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (позики), представником позивача надані докази, які підтверджують викладені обставини стосовно проведення банківських операцій та перерахування на розрахунковий рахунок відповідача грошових коштів без достатньої правової підстави, в свою чергу відповідачем належними та допустимими доказами не доведено наявності підстав отримання від позивача грошових коштів на загальну суму 1525150,00 грн., які були в період з 14.03.2023 року по 13.05.2024 року зараховані на банківський рахунок ОСОБА_1 , а тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись ст.ст.12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі Плюс» (ЄДРПОУ 44413021, юридична адреса: 69069, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Братська, 19 А) безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 1525150 (один мільйон п`ятсот двадцять п`ять тисяч сто п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Крейн Енерджі Плюс» (ЄДРПОУ 44413021, юридична адреса: 69069, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Братська, 19 А) витрати по сплаті судового збору в розмірі 18301 (вісімнадцять тисяч триста одна) гривня 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк на оскарження обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення буде виготовлений 08 червня 2026 року.

Суддя         Я.О.Юрченко