29.04.2026 Справа № 756/13108/25

Справа пр. №2/756/1032/26
ун. №756/13108/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2026 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Луценко О.М.,
при секретарі - Галелюк Т.О.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Києві цивільну справу позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останнього на користь позивача заборгованість за Договором про надання фінансових послуг від 07.04.2021 року №2109705128765 «Стандартний», укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування», у розмірі 53488,68 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 16000,00грн. та 2422,40 грн. витрат з оплати судового збору.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань за вищевказаним кредитним договором щодо вчасного повернення суми кредиту та плати за його користування (відсотків), що призвело до виникнення заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача в примусовому порядку.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27.08.2025 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін відкрито провадження та призначено судове засідання та роз`яснено право сторін щодо подання заяв по суті.
Сторони скористались своїм правом щодо надання заяв по суті.
15.09.2025 року представником Відповідача адвокатом Яресько Т.В. через систему Електронний Суд до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що Відповідач частково визнає позовні вимоги у сумі 5444,00 грн., а також просить стягнути з Позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн., що пропорційно до задоволених позовних вимог становить 8964,00 грн. У відзиві представник відповідача вказує, що відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору та факт отримання кредитних коштів. Разом з тим, розмір стягуваних відсотків є необґрунтованим та суперечить умовам кредитного договору. Посилаючись на умови укладеного кредитного договору та додатків до нього представник відповідача вказує, що умовами кредитного договору встановлена чітко визначена сума загальної вартості кредиту, що в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» складається із суми загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом (до загальних витрат включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інші витрати споживача на супровідні послуги, та не включаються платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит). Сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. Пунктом 1.2 кредитного договору чітко визначено, що «кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною». При визначенні суми заборгованості, яку правомірно міг нарахувати кредитор, слід виходити з чітко визначених умов кредитного договору. При стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами умовами кредитного договору, якими визначено тіло кредиту, строк кредитування і розмір відсотків, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом. Відтак, за кредитним договором відповідач визнає заборгованість у розмірі зазначеній в Загальній вартості кредиту - у Додатку №1 (Анкета-Заява), у Додатку №2 (Графік платежів) та Додатку №3 (Паспорт споживчого кредиту) - 5444,00 грн., що складається із 4200,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 1344,00 грн. - заборгованості за процентами, що суттєво менше тієї безпідставної заборгованості у розмірі 53488,68 грн., що була з порушенням умов кредитного договору та чинного законодавства нарахована кредитором. Стосовно витрат позивача на професійну правничу допомогу представник відповідача вказує, що дана категорія справ є для позивача є поширеною і не є складною, позивач не потребував, ні консультації з вивченням документів тривалістю 2 години, ні тим більше немає жодних доказів того, що складення позовної заяви представниками АО зайняло в них 4 годин. Таким чином, очевидно, що витрати, які заявляє позивач в принципі не є фактичними та неминучими, більше того, є невиправданими та необґрунтованими.
19.09.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує раніше заявлені позовні вимоги і додатково представник позивача зазначає, що у розрахунку заборгованості чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контр-розрахунку. Посилаючись на умови укладеного кредитного договору та додатків до нього, представник позивача вказує, що сторонами при укладенні кредитного було досягнуто згоди щодо фіксованого розміру процентної ставки для певного періоду користування кредитними коштами, в залежності від виконання позичальником умов договору. Період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договорі. Річний період є періодом правомірного користування позичальником кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, який супроводжувався нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у договорі. Нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, зазначеного в кредитному договорі та в Заяві-анкеті на отримання кредиту. Стосовно витрат позивача на професійну правничу допомогу представник вказує, що відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Стосовно витрат сторони відповідача на професійну правничу допомогу представник позивача зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу, які поніс відповідач, становить 10000,00 грн., але дані витрати є неспівмірними з обсягом послуг, наданих відповідачу та є очевидно завищеними, враховуючи, що справа є малозначною та типовою для представника відповідача. Спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням умов договору. Отже, стягнення витрат на правничу допомогу з позивача не можна вважати розумним, справедливим та таким, що відповідає засадам цивільного судочинства. Витрати на правову допомогу, заявлені відповідачем є безпідставними, а їх розмір є необґрунтованим.
В судовому засіданні 20.11.2025 року представник Відповідача адвокат Яресько Т.В.заявив клопотання про перехід до загального провадження з метою надання додаткових пояснень у справі. Протокольною ухвалою судом задоволено клопотання представника Відповідача про перехід до загального провадження.
09.02.2026 року представником Відповідача подано додаткові пояснення, у яких представник вказує, що Відповідач абсолютно не згодний з тими відсотками, які були нараховані позивачем за кредитним договором. Відповідач не може погодитись з трактуванням умов кредитного договору позивачем. Згідно умов кредитного договору, строк кредитування визначається в заяві-анкеті та графіку платежів. Додаток №1 (Анкета-Заява), Додаток №2 (Графік платежів), а також, Додаток №3 (Паспорт споживчого кредиту) є невід`ємними частинами кредитного договору. За положеннями п.9 ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», в кредитному договорі всі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені. При цьому в кредитному договорі було узгоджено до повернення саме суму 5444,00 грн., що складається із 4200,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 1344,00 грн. - заборгованості за процентами. Умови викладені в Паспорті споживчого кредиту, в частині строку кредитування, розміру загальних витрат за кредитом, загальної вартості кредиту, тощо, повністю ідентичні тим істотним умовам, що викладені в Заяві-Анкеті та Графіку платежів. Жодних інших істотних умов, як то інша загальна вартість кредиту, інших загальних витрат за кредитом, інших графіків платежів тощо, матеріали справи не містять. В матеріалах справи наявні 3 (три) сторінки Додатку №3 до Договору факторингу від 01.12.2021 року №1-12, укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал», де відповідно до стовпчика №6 «Дата закінчення договору», при передачі прав вимоги за кредитним договором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» узгодили, що кредитний договір, укладений з відповідачем закінчив свою дію 22.04.2021 року (рядок 11460), що ще раз підтверджує факт того, що проценти за даним кредитним договором нараховувалися поза межами строків кредитування.
В подальшому сторони неодноразово подавали пояснення в порядку ст.43 ЦПК України, суть яких зводилася до позицій сторін, викладених у відповідних заявах по суті.
На судове засідання щодо розгляду справи по суті, призначене на 29.04.2026 року, представник ТОВ «Коллект Центр» в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлений належним чином, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити.
Представник Відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, посилаючись на те, що кредитний договір дійсно був укладений, однак відсотки за даним кредитним договором нараховані всупереч його умовам, нормам чинного законодавства та сталій судовій практиці, заперечував щодо розміру правничої допомоги, яка підлягає компенсації Позивачу.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 07.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем був укладений договір про надання фінансових послуг №2109705128765 «Стандартний».
За умовами вказаного договору:
- Кредитний договір (далі - «договір») - договір укладений між товариством та позичальником, клієнтом, що включає в себе в якості складових та невід`ємних частин: цей договір, заяву-анкету, графік платежів, паспорт кредиту, правила, повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначені Законом України «Про захист персональних даних», мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані;
- п. 1.1. За цим договором товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 4200,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил;
- 1.2. Кредит надається на строк, зазначений в заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною;
- п. 1.3. Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на день такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів;
- п. 1.4. Проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки - фіксована;
- п. 1.4.1. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отриманні кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати;
- п. 1.4.2. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом;
- п. 1.9. Граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік;
- п. 2.1.1.6. Товариство має право у разі продовження сторонами строку надання кредиту та строку дії договору, за згодою позичальника змінити процентну ставку за користування кредитом на період продовження;
- п. 2.1.1.11. Товариство має право здійснювати автоматичне продовження строку дії кредитного договору на наступний термін за умови сплати позичальником (або за умови договірного списання) нарахованих за договором відсотків без оформлення/підписання будь-яких додаткових угод, звернень тощо;
- п. 3.3.1. У разі, якщо сума одержана за договором, не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладання кредитного договору - сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інші платежі, що підлягають сплаті позичальником за порушення виконання його зобов`язань не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної позичальником за договором;
- п. 3.5. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов, яке мало місце під час дії договору;
Згідно Додатку №1 до кредитного договору від 07.04.2021 року №2109705128765, Заява-Анкета (для отримання кредиту), ознайомившись з примірним (типовим) кредитним договором та усіма його додатками, включаючи Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування», що розміщені на офіційному сайті товариства , та погодившись з ними, прошу товариство надати мені кредит на особисті потреби у розмірі 4200,00 грн. Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту. Строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язуюсь повернути кредит в розмірі 4200,00 грн. та сплатити проценти у розмірі 1344,00 грн. Розмір процентів: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. в). Дата початку нарахування процентів за користування кредитом 07.04.2021 року.
Згідно Додатку №2 до кредитного договору від 07.04.2021 року №2109705128765, Графік платежів: дата видачі кредиту/дата платежу - 07.04.2021-22.04.2021; кількість днів у розрахунковому періоду - 16; чиста сума кредиту - 4200,00; сума платежу за розрахунковий період - 5544,00; сума кредиту за договором - 4200,00; погашення суми кредиту - 4200,00; проценти за користування кредитом - 1344,00. Платежі за додаткові та супутні послуги Графіком платежів не передбачені. Реальна річна процентна ставка дорівнює загальній вартості кредиту та складає: при нарахуванні відсотків згідно п.п. 1.4.а) договору 730 відсотків річних (або 732 відсотки річних, якщо на період користування кредитними коштами припадає високосний рік); при нарахуванні відсотків згідно п.п. 1.4.б) договору 1302,36 відсотків річних (або 1306 відсотків річних, якщо на період користування кредитними коштами припадає високосний рік); при нарахуванні відсотків згідно п.п. 1.4.в) договору 1711,7 відсотків річних (або 1769,68 відсотків річних, якщо на період користування кредитними коштами припадає високосний рік); при нарахуванні відсотків згідно п.п. 1.4.г) договору 2735,45 відсотків річних (або 2743,05 відсотків річних, якщо на період користування кредитними коштами припадає високосний рік). Загальна вартість кредиту - 5544,00.
Згідно Додатку №3 до кредитного договору від 07.04.2021 року №2109705128765, Паспорт споживчого кредиту: сума кредиту - 4200,00; строк кредитування - 16 днів; процентна ставка, відсотків річних (при нарахуванні відсотків згідно п.п. 1.4.а) договору 730 відсотків річних (або 732 відсотки річних, якщо на період користування кредитними коштами припадає високосний рік); при нарахуванні відсотків згідно п.п. 1.4.б) договору 1302,36 відсотків річних (або 1306 відсотків річних, якщо на період користування кредитними коштами припадає високосний рік); при нарахуванні відсотків згідно п.п. 1.4.в) договору 1711,7 відсотків річних (або 1769,68 відсотків річних, якщо на період користування кредитними коштами припадає високосний рік); при нарахуванні відсотків згідно п.п. 1.4.г) договору 2735,45 відсотків річних (або 2743,05 відсотків річних, якщо на період користування кредитними коштами припадає високосний рік)); тип процентної ставки - фіксована; загальні витрати за кредитом - 1344,00 (сума % по договору) + 588,00 (комісія); орієнтовна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 4200,00 (тіло кредиту) + 1344,00 (% по договору) + 588,00 (комісія); Порядок повернення кредиту. Кількість та розмір платежів, періодичність внесення - кількість 1, розмір 5544, періодичність внесення на 16 день з дати отримання.
Сторонами справи визнані та не оспорювались обставини про те, що зазначений кредитний договір дійсно був укладений, за цим кредитним договором відповідач отримав кредитні кошти, які були передбачені умовою даного кредитного договору, та не здійснював будь-якої плати щодо повернення сум кредиту повністю або частково та щодо погашення процентів за користування кредитними коштами.
Положеннями ст.ст. 512-514, 516, 517 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Набуття позивачем права вимоги за укладеними договорами кредиту підтверджується: змістом договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 року, укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал»; платіжним дорученням від 03.12.2021 року №307600018, що підтверджує фінансування за договором факторингу №1-12 від 01.12.2021 року; актами приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу №1-12 від 01.12.2021 року; реєстром боржників; витягами з реєстрів боржників до договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 року; змістом договору №10-01/2023 від 10.01.2023 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, укладеним між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр»; реєстрами боржників до вказаного договору; витягами з реєстру боржників по договору №10-01/2023 від 10.01.2023 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги.
Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтями 4, 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Стаття 11 ЦК України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями ст.ст. 76-81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ст.ст. 509, 525 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями статей 526, 527 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
За змістом смт. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.ст. 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст.ст. 628, 629, 631 ЦК України).
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ст.ст. 1046, 1047 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ст. 1048 ЦК України).
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. У разі незгоди позичальника із збільшенням процентної ставки позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. З дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в медіа або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об`єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі визначається максимальний розмір процентної ставки, що може бути застосований. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
У даній справі між сторонами виник спір щодо повернення позичальником виданої суми кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, при цьому сторона позивача вважає, що відповідач має повернути суму основного боргу за кредитним договором і сплатити відсотки нараховані протягом 1 року від дня укладення кредитного договору, а сторона відповідача стверджує, що за умовами укладеного кредитного договору та додатків до нього позичальник має повернути суму кредиту та нараховані відсотки за період кредитування - 16 днів правомірного користування коштами відповідно до умов кредитного договору.
Отже, кожна зі сторін має власне тлумачення умов укладеного кредитного договору в частині узгодженого строку кредитування.
Положення ст.ст. 213, 637 ЦК України визначають правила тлумачення умов договору і закон перш за все надає право тлумачення умов правочину сторонам договору.
За умовами договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 року, укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал», «право вимоги» - право грошової вимоги клієнта до боржника щодо погашення заборгованості, строк платежу за якою настав (наявна вимога).
З огляду на дату укладення зазначеного договору факторингу №1-12 (01.12.2021 року), визначення у ньому поняття «право вимоги» та дати укладення кредитного договору (07.04.2021 року) убачається, що тлумачення позивачем умов кредитного договору в частині строку кредитування протягом року є невірним, адже в грудні 2021 року (тобто до закінчення одного року з дати укладення кредитного договору), первісний кредитор передав право вимоги щодо погашення заборгованості, строк платежу за якою вже настав.
У підпункті в) пункту 3.1. договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 року також зазначено, що укладенням цього договору клієнт гарантує, що йому належить право вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, а також гарантує, що строк платежу за рахунками за договорами про надання фінансових послуг настав.
Зі змісту Додатку №3 до договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 року «Реєстр боржників» вбачається, що у ньому мітяться дані про дату закінчення кредитного договору, а саме 22.04.2021 року, що відповідає строку кредитування, що зазначений в кредитному договорі - 16 днів.
Із вказаного вбачається, що за тлумаченням умов кредитного договору здійснених фінансовою установою, яка безпосередньо надавала кредит та була стороною цього договору у якості позикодавця, строк кредитування за указаним кредитним договором закінчився 22.04.2021 року, що відповідає і позиції позичальника в питанні тлумачення змісту договору щодо узгодженого сторонами договору строку кредитування.
Зі змісту Реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, який був укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», також вбачається, що у ньому містяться посилання на дату закінчення кредитного договору, укладеного з відповідачем - 22.04.2021 року.
Все наведене вказує на правильність позиції сторони відповідача про те, що строк кредитування за кредитним договором завершився зі спливом 16 (шістнадцяти) днів - 22.04.2021 року.
Відповідно, у даній ситуації відповідач має повернути кредитору суму виданих кредитних коштів та нарахованих на них відсотків за 16 днів правомірного користування даними кредитними коштами.
Окремо суд зазначає, що встановлення «граничного строку» в 1 рік без чіткого розмежування періодів нарахування процентів створює правову невизначеність, яка, за принципом contra proferentem, має тлумачитись проти сторони, що склала проект договору (кредитора), та на користь слабшої сторони (споживача).
Таким чином, після закінчення короткого орієнтовного строку повернення (16 днів), який є фактичним строком правомірного користування кредитними коштами (строком кредитування), право нарахування процентів за статтею 1048 ЦК України за базовою ставкою припинилося. Нарахування коштів за підвищеною процентною ставкою, що починаються застосовуватися саме з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення, за своєю правовою суттю є не платою за правомірне користування, а мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання, оскільки вони застосовуються виключно через факт прострочення. Тобто, правова природа даних нарахувань змінилася з регулятивних (плата за правомірне користування) на охоронні (міра відповідальності за прострочене зобов`язання).
Даний підхід в повній мірі відповідає сталій судовій практиці, викладеній в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.
Поза межами вказаних строків, за неправомірне користування коштами через їх неповернення у визначені кредитним договором строки, позивач має право на отримання від позичальника коштів, розрахованих відповідно до положень ст. 625 ЦК України.
Відповідно до положень ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У цій справі позивач не заявляв вимог про стягнення з відповідача індексу інфляції за весь час прострочення та будь-якого розміру процентів річних від простроченої суми згідно положень ст. 625 ЦК України.
Вивчивши умови кредитного договору суд погоджується з тлумаченням його змісту позичальником та позикодавцем ТОВ «Служба миттєвого кредитування» про те, що строк кредитування завершився 22.04.2021 року, оскільки зміст умов кредитного договору вказує на те, що правомірне користування кредитними коштами і відповідно можливість нарахування відсотків за їх користування згідно п/п б), в), г) п. 1.4. кредитного договору після закінчення орієнтовного строку кредитування, могло мати місце якщо б сторони обопільно у належній формі погодили між собою продовження строку кредитування до граничного його терміну, або якби позикодавець автоматично продовжив строк дії кредитного договору за наявності обставин сплати позичальником або автоматичного списання позикодавцем нарахованих за даним договором відсотків.
Однак таких обставин у цій справі не встановлено, сторони не погоджували продовження строку кредитування, відповідач не сплачував жодних коштів за кредитним договором, і позикодавець не здійснював договірного списання коштів на погашення відсотків, що свідчило б про автоматичне продовження строку дії договору про надання фінансових послуг.
За наведених обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача: суми тіла кредиту в розмірі 4200,00 грн. та суми процентів за 16 днів користування коштами в розмірі 1344,00 грн. за договором №2109705128765 від 07.04.2021 року, а всього 5544,00 грн.
В іншій частині позовних вимог позов задоволенню не підлягає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд має стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати останнього пов`язані зі сплатою судового збору пропорційно до частини задоволених позовних вимог, і ураховуючи що вимоги позовної заяви задоволено на 10,36% від ціни позову, відповідна сума становить 250,96 грн. (2422,40 грн. х 10,36%).
Водночас, суд вважає за доцільне розглянути питання щодо відшкодування позивачу витрат на сплату судового збору разом з питанням розподілу витрат відповідача та позивача на професійну правничу допомогу.
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ст. 137 ЦПК України: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За положеннями ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі №904/1907/15).
У даному контексті головним є встановлення судом факту про те, що між адвокатом та замовником послуг виникли зобов`язання щодо сплати замовником на користь адвоката конкретної суми за надані послуги або виконані роботи.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).
Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
У рішенні ЄСПЛ в справі Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
В постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16- ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність.
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Стороною позивача заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16000,00 грн. та на підтвердження вказаної суми до позову долучено договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 року, Тарифи на послуги АО «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №802 від 01.07.2025 року та підписаний сторонами договору про надання правової допомоги витяг з Акту №12 від 31.07.2025 року за яким: надання усної консультації з вивченням документів (2 год.) - 4000,00 грн.; складання позовної заяви (4 год.) - 12000,00 грн.
Водночас, суд бере до уваги заперечення відповідача щодо того, що дані типи позовів для позивача носять масовий характер, а отже, для позивача не було необхідності в отриманні усної двогодинної консультації. На думку суду, дані витрати не були неминучими.
З вирахуванням вказаної суми із загального розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, зазначена сума становить 12000,00 грн. (16000,00 грн. - 4000,00 грн.).
Одночасно, застосовуючи правила стягнення витрат пропорційно до частини задоволених позовних вимог, витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 1243,20 грн. (12000,00 х 10,36%).
Суд ураховує складність справи, ціну позову, підтверджену пов`язаність витрат із розглядом справи, об`ємом наданих послуг, виконаних робіт, часом необхідним для надання послуг та зважаючи на принципи розумності і справедливості вважає, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивачу в сумі 1243,20 грн. за конкретними обставинами справи не може бути зменшено, і такою сумою охоплюються в тому числі посилання сторони відповідача щодо неспівмірності витрат позивача на професійну правничу допомогу.
Стороною відповідача заявлено до стягнення з позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. та на підтвердження вказаної суми додано до відзиву на позовну заяву договір про надання правничої (правової) допомоги №25119 від 09.08.2025 року з додатком №2, підписаний сторонами договору про надання правничої (правової) допомоги Акт №1 приймання-передачі послуг від 08.09.2025 року, за яким надання правничої допомоги щодо супроводження судової справи в суді першої інстанції коштує 10000,00 грн.
Під час розгляду справи сторона позивача заявляла про неспівмірність суми витрат відповідача на професійну правничу допомогу, разом з цим заявляючи про неспівмірність позивач застосував лише загальні фрази та терміни без будь-якого фактичного доведення неспівмірності заявленої до стягнення суми, а тому за такими запереченнями сторони позивача сума витрат відповідача на професійну правничу допомогу не може бути зменшена.
На переконання суду розмір правничої допомоги відповідача у цій справі в сумі 10000,00 грн. відповідатиме критерію реальності адвокатських послуг та критерію обґрунтованості їхнього розміру, такі витрати мають характер необхідних, розумних і пропорційних зі складністю справи та виконаною правничою роботою в суді першої інстанції.
Разом з цим, вказану суму слід розрахувати за правилами пропорційності до частини позовних вимог у задоволенні яких відмовлено, що в кінцевому результаті становить 8964,00 грн. (10000,00 х (100% - 10,36%)).
Отже, за проведеними судом розрахунками, відповідач має сплатити на користь позивача витрати на сплату судового збору в сумі 250,96 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1243,20 грн., а позивач має сплатити на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8964,00 грн.
Положеннями ч. 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Ураховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України суд стягує з позивача на користь відповідача різницю між перевищенням суми витрат відповідача на професійну правничу допомогу над сумою витрат позивача по сплаті судового збору і правничої допомоги, що становить 7469,84 грн. (8964,00 грн. - 1243,20 грн. - 250,96 грн.), і відповідно звільняє сторін від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину зазначених судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 76-82, 89, 133, 137, 141, 176, 258, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354, 384 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 213, 509, 512-514, 516, 517, 525-527, 530, 625-629, 631, 637, 1046-1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, суд, -
у х в а л и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за Договором про надання фінансових послуг від 07.04.2021 року №2109705128765 «Стандартний» в загальній сумі 5544,00 грн., що складається із 4200,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1344,00 грн. - заборгованість за процентами.
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 7469,84 грн.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Луценко