ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/5079/25     Головуючий суддя І інстанції Блага І. С.
Провадження № 22-ц/818/1241/26   Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року     м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Єлізавети Володимирівни на рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2025 року, по цивільній справі № 646/5079/25, за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Куп`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Куп`янському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Військова частина НОМЕР_1 , про оголошення фізичної особи померлою, 
в с т а н о в и в:
28 травня 2025 року адвокат Ткаченко Є.В. звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою, заінтересовані особи: Куп`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Куп`янському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Військова частина НОМЕР_1 .
Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 , який є чоловіком заявниці, з 11.02.2021 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді навідник 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону. Заявниця та ОСОБА_2 мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько ОСОБА_2 . ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а мати ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . 

Відповідно до Сповіщення сім`ї №61 від 31.07.2023 року, яке було надіслано заявниці, сержант ОСОБА_2 зник безвісти 26.07.2023 року поблизу н.п. Кліщіївка Бахмутського району Донецької області під час виконання бойового завдання при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України від збройної агресії російської федерації в складі підрозділу Збройних Сил України. 
Зазначила, що з 26 липня 2023 року ОСОБА_2 жодного разу не виходив на зв`язок, не з`являвся за місцем розташування військової частини НОМЕР_1 та за місцем проживання своєї сім`ї, родичів, друзів, жодного разу нікому не телефонував і не присилав листи. З моменту повідомлення про зникнення безвісті ОСОБА_2 заявниця весь час намагалася знайти його. З 26 липня 2023 року ні дружині, ні дитині, ні родичам, ні побратимам по військовій службі, знайомим і сусідам, взагалі будь-кому, хто знав ОСОБА_2 , нічого не відомо про його місцезнаходження, про його стан здоров`я, взагалі чи він живий. Заявниця намагалася знайти будь-яку інформацію про місце знаходження (перебування) ОСОБА_2 у соціальних мережах, подавала запити та заяви до різних державних та недержавних підприємств, установ, громадських організацій, волонтерських рухів, щодо розшуку ОСОБА_2 . Однак пошук не дав результату.
Вказала, що оголошення ОСОБА_2 померлим дружині потрібно для отримання одноразової грошової допомоги, оформлення спадщини, подолання невизначеності у громадянському стані, яка породжує для заявника та інших членів сім`ї низку проблем у суспільстві. 
Заявниця вважає, що її чоловік загинув, його смерть не викликає сумніву, а тому вона змушена звернутися до суду. За фактом відсутності ОСОБА_2 відкрито кримінальне провадження за ст. 115 ч. 1 КК України, на цей час він перебуває у державному розшуку як безвісті зниклий за особливих обставин. З дати його зникнення за обставин, що загрожували йому смертю, минуло майже 2 роки. 
За результатами службового розслідування, яке було проведене на підставі наказу командира №3826 від 26.07.2023, за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 він вважається безвісно відсутнім з 26 липня 2023 року. Згідно з Довідкою №9/1/4675 від 30.07.2024 сержант ОСОБА_2 в період з 21.04.2023 по 08.05.2023, з 12.06.2023 по 23.06.2023, з 05.07.2023 по 26.07.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Хромове, н.п. Кліщіївка Бахмутського району Бахмутської міської громади Донецької області. За даними Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20231121-2137 від 21.11.2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , набув 17.11.2023 року статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин. 05.05.2025 заявниця знову звернулася до Департаменту інформатизації МВС України, Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» та Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими про надання інформації, чи не перебуває у полоні її чоловік, та про сприяння у розшуку її чоловіка. 
На підставі вищевикладеного, заявниця просила суд: оголосити особу померлою – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце народження: Україна, Харківська область, Куп`янський район, смт. Ківшарівка, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 34 роки у районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецькій області, на час смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати, що смерть солдата ОСОБА_2 настала під час виконання бойового завдання в зоні ведення бойових дій, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини; зобов`язати Куп`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Куп`янському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції видати дружині ОСОБА_1 свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Основ`янського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2025 року в задоволенні заяви відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 , адвокат Ткаченко Єлізавета Володимирівна подала апеляційну скаргу, у якій скасувати рішення, прийняти нове рішення та оголосити померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з дня його загибелі ІНФОРМАЦІЯ_6 . Зобов`язати Куп`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Куп`янському районі видати ОСОБА_1 свідоцтво про смерть ОСОБА_2 .
Вказала, що в умовах війни та активних бойових дій встановлення фактичної дати смерті фізичної особи є практично неможливим. Тому застосування шестимісячного строку є недоцільним. Відмова у задоволенні заяви порушує права апелянтки на захист її цивільних прав, зокрема права на отримання допомоги, спадщини та врегулювання сімейних правовідносин.
Суд має право, виходячи з конкретних обставин, скорочувати цей строк, якщо є переконливі докази або високий ступінь ймовірності загибелі особи. Такий висновок міститься у: Постанові Верховного Суду від 15.02.2023 у справі №910/18214/19; Постанові від 22.11.2023 у справі №337/3725/22; Постанові Великої Палати ВС від 11.12.2024 у справі №755/11021/22, де прямо вказано, що застосування шестимісячного строку є недоцільним у випадках, коли існують достовірні докази загибелі особи під час активних бойових дій і подальший пошук є безрезультатним. Суд мав оцінити наявність фактичних обставин, які вказують на загибель, а не чекати формального “закінчення воєнних дій”, що не визначене в умовах триваючої війни.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що 25.07.2015 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрували шлюб у Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Куп`янську реєстраційної служби Куп`янського міськрайонного управління юстиції Харківської області.
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 25.07.2015, дружина змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».
ІНФОРМАЦІЯ_1 у цьому шлюбі народилася дитина – ОСОБА_3 , про що 21.01.2016 тим же відділом ДРАЦС було видане свідоцтво серії НОМЕР_4 .
На час звернення заявниці до суду батьки її чоловіка ОСОБА_2 померли. Мати ОСОБА_2 – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Куп`янську, а його батько – ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 57 років у смт Нижня Дуванка Сватівського району Луганської області., що підтверджується копіями свідоцтва про народження ОСОБА_7 (серії НОМЕР_5 , видане 24.01.1991 Ківшарівською селищною радою Харківської області), свідоцтва про смерть ОСОБА_5 (серії НОМЕР_6 , видане 01.02.2017 Куп`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Харківській області, та свідоцтва про смерть ОСОБА_4 (серії НОМЕР_7 , видане 27.11.2017 виконавчим комітетом Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області).
Як вбачається, що з копії сповіщення сім`ї № 61 від 31.07.2023 вбачається, що навідник 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зник безвісті 26.07.2023 поблизу н.п. Кліщіївка Бахмутського району Донецької області під час виконання бойового завдання, при виконання службових обов`язків, по захисту територіальної цілісності та суверенітету України. 
Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023221220001234 від 02.08.2023, підтверджується, що відомості про вказане кримінальне правопорушення було внесено за фактом того, що 02.08.2023 до Відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 перестав виходити на зв`язок з 26.07.2023 року, останнє місце знаходження с. Кліщіївка Бахмутського району Донецької області.
З копії витягу із наказу № 3826 від 26.07.2023 командира ВЧ НОМЕР_1 встановлено, що призначено службове розслідування за фактом зникнення безвісти 26.07.2023 при виконанні бойового завдання сержанта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навідника 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 8 механізованої роти НОМЕР_8 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Проведене службове розслідуванням за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 завершено та визнано військовослужбовця військової служби за контрактом навідника 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 8 механізованої роти НОМЕР_8 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_2 безвісно відсутнім з 26 липня 2023 року, що підтверджується Актом службового розслідування № 7696.

Відповідно до копії витягу із наказу № 2986 від 28.08.2023 службове розслідування призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 за фактом зникнення безвісти сержанта ОСОБА_2 завершено. 
Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особових обставин № 20231121-2137 від 21.11.2023 року, ОСОБА_2 набув статусу особи, зниклої безвісти за особових обставин від 17.11.2023 року.(а.с.16)
Відповідно до Наказу № 376 територією активних бойових дій було с. Кліщіївка Бахмутської міської територіальної громади з 24.02.2022 року до 23.01.2023 року. З 24.01.2023 по 17.09.2023 с. Кліщіївка знаходилось під окупацією, та з 18.09.2023 року і до тепер на території с. Кліщіївка ведуться активні бойові дії.
За змістом ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявників. Якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Оголошення фізичної особи померлою (смерть inabsentia) – це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.
У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptiomortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.
Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.
Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.
Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, – протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру – протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
За змістом правового висновку викладеного у постанові Великої палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 у справі № 755/11021/22 приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким та немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні.
Частину другу статті 46 ЦК України потрібно тлумачити з урахуванням динамічного характеру суспільних відносин, які в умовах воєнних дій, збройних конфліктів зазнають швидких і непередбачуваних змін. Це вимагає оперативного реагування з боку суду для забезпечення ефективної охорони прав і законних інтересів осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Стислість строків вирішення такої категорії справ та ухвалення судових рішень у досліджуваній категорії справ стає особливо важливою в умовах, коли йдеться про встановлення правового статусу осіб, які зникли безвісти під час воєнних дій, збройного конфлікту, оскільки затримки в правовому реагуванні можуть призвести до погіршення ситуації для постраждалих осіб, їхніх родин і суспільства загалом.
Водночас словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.
Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою.
Зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної агресії рф.
Законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України.
Наведене тлумачення відповідає і європейським стандартам. Так, відповідно до Рекомендації CM/Rec(2009)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів, які стосуються осіб, зниклих безвісти, та презумпції смерті (прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 09 грудня 2009 року на 1073-му засіданні заступників міністрів), якщо обставини зникнення безвісти особи є такими, що дають підстави для висновку про ймовірність її загибелі, то для подання запиту бажано, щоб час, що минув з моменту зникнення або з моменту отримання останньої звістки про те, що особа жива, становив не більше одного року (пункт 2 принципу четвертого).
Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.
Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309.
У цьому Наказі зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані території України. Важливо, що цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території, що допомагає суду визначити початок перебігу шестимісячного строку для оголошення особи померлою.
Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.
Даний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року по справі № 755/11021/22.
Наказ № 309 від 22 грудня 2022 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України втратив чинність.
Наказом № 376 від 28.02.2025 року Міністерства розвитку громад та територій України затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій на конкретній території. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій.
У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
За змістом частин другої-третьої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
У справі, яка розглядається, суди вирішують питання про оголошення померлим фізичної особи – громадянина України ОСОБА_2 , який виконуючи обов`язок із захисту України, вірогідно загинув під час виконання бойового завдання, в результаті стрілецьких боїв з військовими силами російської федерації.
Ключовим питанням у цій справі є визначення моменту, з якого потрібно починати відлік встановленого частиною другою статті 46 ЦК України спеціального строку, після спливу якого фізична особа може бути оголошена судом померлою.
Спеціальними строками, які враховуються при розгляді справ про оголошення фізичної особи померлою, в окремих випадках є шість місяців та два роки. Шестимісячний строк передбачається для випадків, коли особа пропала без вісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Строк тривалістю у два роки встановлюється для фізичних осіб, які пропали безвісти у зв`язку з воєнними діями. Підтвердженням таких обставин є, зокрема, введення воєнного стану на території України.
Воєнний стан – це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»).
За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі):
– воєнний стан – це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;
– бойові дії – форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);
– воєнні дії – організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України;
– район воєнних (бойових) дій – визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.
Правова мета встановлення спеціальних строків, які враховуються при розгляді справ про оголошення фізичної особи померлою, полягає у тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих територіях, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції (п. 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22).
Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи (п. 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22).
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або з наступного дня після настання події,
з якою пов`язано його початок.
Формулюючи тлумачення речення другого частини другої статті 46 ЦК України
в аспекті початку перебігу визначеного нею шестимісячного строку, Велика Палата у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зазначила наступне:
- словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України;
- встановлення такого строку дозволяє зменшити імовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою;
- строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, і відповідає меті законодавчого регулювання – забезпечення справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах (див.: п. 70 – 72).
Виходячи зі змісту положень частини другої статті 46 ЦК України та з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, сформульованих у постанові від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22, з`ясуванню судом в цій справі підлягає обставина ведення на території місця вірогідної загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 – Бахмутської міської територіальної громадиДонецької області, бойових дій та (в разі його наявності) моменту їхнього завершення.
Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією спочатку був затверджений наказом Міністерства
з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня
2022 року № 309 із змінами і доповненнями, а тепер – наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 (далі - Наказ № 376).
Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з вказаного Наказу, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України. 
У справі, яка переглядається, актом службового розслідування № 7696 від 26 липня 2023 року встановлено, що ОСОБА_2 , зник безвісти 26 липня 2023 року в населеному пункті Кліщіївка Донецької області.
Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2025 року № 376, с. Кліщіївка, Бахмутського району, Донецької області з 24.02.2022 року до 23.01.2023 року, віднесена до території, на яких ведуться активні бойові дії, з 24.01.2023 року до 17.09.2023 року перебувала під окупацією, а з 18.09.2023 знову віднесена до території а яких ведуться активні бойові дії які продовжуються дотепер.
Отже, неможливо на обраховувати початок шестимісячного строку зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, як дату закінчення активних бойових дій на відповідній території.
Заявник звернувся до суду із заявою тоді, коли на цей момент ще не розпочався відлік шестимісячного строку, зазначений у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, а саме, як виснувала Велика Палата у вищенаведеній постанові - від дня закінчення активних бойових дій на відповідній території.
Отже, активні бойові дії на території де зник чоловік заявниці ще тривають, тому відлік установленого шестимісячного строку, відповідно ще не розпочався, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви.
Доводи заявника про необхідність відраховувати такий строк з дати ймовірної смерті фізичної особи суперечать висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, яка звернула увагу на те, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій. У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності.
Таким чином, не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою
Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.
Зокрема, регулярні обміни військовополоненими підтверджують, що особи, які вважалися безвісти зниклими або загиблими, можуть бути звільненими з полону через значний проміжок часу. Зокрема, широкий суспільний резонанс отримала ситуація, коли військовослужбовець, якого у 2022 році визнано загиблим, а у 2023 році після проведення ДНК-експертизи – поховано, під час останнього обміну військовополоненими 05 лютого 2026 році повернувся в Україну живим.
Суд також враховує висновки Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ), викладені у рішенні «Україна та Нідерланди проти Росії» (об`єднані заяви № 8019/16, 43800/14, 28525/20 та 11055/22) від 09 липня 2025 року, у якому суд констатував системні порушення прав людини, пов`язані, зокрема, з незаконним утриманням або відсутністю інформації про їх долю у контексті збройного конфлікту на території України. У зазначеному рішенні ЄСПЛ звернув увагу на численні випадки позбавлення волі та утримання осіб без зв`язку із зовнішнім світом, що об`єктивно ускладнює встановлення їх місцезнаходження.
Вказані обставини наочно свідчать про існування реального ризику помилкового встановлення факту смерті особи та оголошення особи померлої у ситуації, коли такі особи фактично можуть перебувати у полоні або в інших умовах, що унеможливлюють встановлення їх місцезнаходження, а тому застосування скорочених строків, передбачених статтею 46 ЦК України, може призвести до передчасного констатування смерті людини, яка фактично є живою.
Саме такий правовий висновок викладено у постанові Верховного суду від 18 березня 2026 року у справі №940/517/25.
Посилання апелянта у скарзі на практику касаційного суду, колегія суддів не приймає, оскільки вона не є релевантною до обставин цієї справи.
Отже, визначені статтею 46 ЦК України строки спрямовані суто на те, щоб запобігти ситуації, в якій передчасно буде визнано померлою особу, яка зникла в умовах невизначеності на територіях, де тривають активні бойові дії.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що закон доповнив частину другу статті 46 ЦК України реченням другим задля врегулювання ситуацій, коли у суду є достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у конкретній справі фізична особа – з надзвичайно великою вірогідністю – є дійсно померлою (загиблою), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій цієї статті, про особу не буде додаткових відомостей як про живу.
Таким чином, при вирішенні такої категорії справ у розпорядженні суду мають бути належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або наявність суперечностей у доказах, поданих заявником та/або заінтересованими особами на підтвердження відповідних обставин, унеможливлює оголошення особи померлою. Отже, предметом доказування у справі є безпосередньо обставини, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про загибель особи, яку заявник просить оголосити померлою (див. постанови Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 148/1207/22, від 04 червня 2025 року у справі № 591/11696/23, від 18 грудня 2025 року у справі№ 357/16463/24, від 24 грудня 2025 року у справі № 205/16123/24).
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема: письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату (територіального центру комплектування та соціальної підтримки) або від командира військової частини (у разі загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі за обставин, що загрожували їй смертю.
Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним і може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин (див. постанову Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23)).
Результат аналізу наведеного дає підстави для висновку, що застосування судом, зокрема, шестимісячного строку, який обчислюється з моменту зникнення фізичної особи безвісти, можливе тільки за умови наявності істотних підстав для припущення її загибелі внаслідок воєнних дій або збройного конфлікту, тобто за умови доведеності предмета доказування у справі про оголошення особи померлою.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2025 року у справі № 205/16123/24 (провадження № 61-6220св25)).
Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Надані заявницею на підтвердження обставин імовірної загибелі ОСОБА_2 докази не дають підстав з надзвичайно великою вірогідністю припускати його смерть у певний час і за певних обставин, тому суд першої інстанції в цілому дійшов обґрунтованого висновку, що немає підстав для оголошення його померлим до спливу строків, вказаних у частині другій статті 46 ЦК України.
Наведене свідчить, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Будь-яких інших належних і допустимих доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Єлізавети Володимирівни –залишити без задоволення.
Рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2025 року-залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 15 червня 2026 року.

Головуючий  В.Б. Яцина.

Судді колегії Ю.М. Мальований.

О.Ю. Тичкова.