ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 травня 2026 року
м. Київ
справа № 753/682/24
провадження № 61-13721св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сердюка В. В.,
учасники справи:
заявниця (відповідачка) - ОСОБА_1 ,
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 2»
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року у складі колегії суддів Шаповалової К. В., Заставенко М. О., Каліушка Ф. А. та постанову Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Невідомої Т. О., Нежури В. А.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст вимогзаяви
1. У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 
2024 року у справі №753/682/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» (далі - ТОВ «Рада 2») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за виключними обставинами.
2. На обґрунтування заяви вказувала, що ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 січня 2024 року у було відкрито спрощене позовне провадження у справі № 753/682/24. 
3. Зауважувала, що відкриваючи спрощене позовне провадження у справі, суд виходив виключно із ціни позову на підставі пункту 1 частини шостої 
статті 19 ЦПК України (19 724,49 грн) та вважав, що справа є малозначною, проте рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року 
№ 10-рп(ІІ)/2023 пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України був визнаний неконституційним.
4. Таким чином, за відсутності критерію для віднесення справи до категорії малозначних, останню слід було б розглядати за правилами загального позовного провадження, оскільки норма, яка визначала віднесення справи до категорії малозначних, відсутня.
5. З урахуванням вищенаведеного вказувала, що розгляд даної справи за позовом ТОВ «Рада 2» до неї в порядку спрощеного позовного провадження 
є порушенням норм процесуального права і є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (пункт 7 частини третьої статті 376 ЦПК України) та судом касаційної інстанції (пункт 2 частини третьої статті 411 ЦПК України).
6. Таким чином, на переконання останньої, за аналогією закону наявна обов`язкова підстава для скасування рішення суду першої інстанції у справі, 
а саме розгляд в порядку спрощеного позовного провадження справи, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
7. З урахуванням вищевказаного, керуючись положеннями 
статей 423-426 ЦПК України, ОСОБА_1 просила суд переглянути за виключними обставинами рішення Дарницького районного суду міста Києва 
від 12 лютого 2024 року у справі №743/682/24 за позовом ТОВ «Рада 2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
8. Також ОСОБА_1 просила суд поновити строк на подачу заяви про перегляд за виключними обставинами рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року, посилаючись на поважність причин пропуску останнього.
Короткий зміст судових рішень за наслідками вирішення питання про перегляд судового рішення за виключними обставинами
9. Справа за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами переглядалася судами неодноразово.
10. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва № 753/682/24 від 12 лютого 2024 року за виключними обставинами залишено без розгляду.
11. Постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року було скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
12. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва № 753/682/24 від 12 лютого 2024 року за виключними обставинами залишено без задоволення.
13. Постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
14. Останньою ухвалою Дарницького районного суду міста Києва 
від 24 квітня 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2025 року, заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для подання заяви про перегляд рішення суду від 12 лютого 2024 року за виключними обставинами задоволено.
Поновлено ОСОБА_1 строк для подання заяви про перегляд рішення Дарницького районного суду м. Києві від 12 лютого 2024 року за виключними обставинами.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дарницького районного суду м. Києві від 12 лютого 2024 року за виключними обставинами відмовлено.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року залишено в силі.
15. Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами, районний суд, із висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, мотивував своє рішення тим, що сам по собі факт визнання Конституційним Судом України пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України таким, що не відповідає Конституції України, не 
є безумовною підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами, оскільки вищевказане рішення Конституційного Суду України не є виключною обставиною щодо спору і не вплинуло на можливість реалізації заявницею своїх прав.
16. Також районний суд зауважив на добровільне виконання судового рішення, що в силу пункту 1 частини третьої статті 423 ЦПК України виключає можливість перегляду судового рішення за виключними обставинами.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
17. У листопаді 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2025 року у вказаній справі.
18. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
19. У касаційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
20. Підставою касаційного оскарження судових рішень вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.
21. Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій встановили обставини на підставі недопустимих доказів, а також не дослідили 
у повній мірі зібрані у справі докази. 
22. Відтак, на переконання заявниці, помилковим є висновки судів попередніх інстанцій, що заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами була подана після виконання судового рішення, що не відповідає дійсним обставинам справи. 
23. Також заявниця звертає увагу суду на те, що повторний автоматизований розподіл справи, здійснений з метою визначення складу суду для розгляду заяви ОСОБА_1 , після скасування апеляційним судом в зв`язку з ухваленням рішення місцевим судом неповноважним складом суду, відбувся з порушенням пунктів 4, 5 частини чотирнадцятої статті 33 ЦПК України, а відтак, на переконання  ОСОБА_1 , ухвала районного суду була постановлена неповноваженим складом суду, що є підставою для скасування останньої із направленням справи на новий розгляд до районного суду.
Відзив на касаційну скаргу від іншого учасника справи до Верховного Суду не надходив
Фактичні обставини справи, встановлені судами
24. Судами попередніх інстанцій встановлено та не оспорюється заявником касаційної скарги, що у грудні 2023 року ТОВ «Рада 2» звернулося до Дарницького районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 
19 724,49 грн.
25. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 січня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «Рада 2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
26. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 
2024 року позовні вимоги ТОВ «Рада 2» задоволено. 
27. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рада 2» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2021 року по 31 жовтня 
2023 року у розмірі 19 724,49 грн та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2 684,00 грн.
28. Постановою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року - без змін.
29. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 жовтня 2024 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року відмовлено (провадження 
№ 61-13150ск24).
Позиція Верховного Суду
30. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
31. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно 
у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права 
у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
32. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
33. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
34. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише 
в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
35. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
36. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
37. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
38. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
39. Предметом касаційного оскарження у справі є ухвала суду першої інстанції про залишення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами без задоволення та постанова апеляційного суду за результатами апеляційного оскарження останньої.
40. Відтак, звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення суду першої інстанції за виключними обставинами ОСОБА_1 вказувала, що рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-рп(ІІ)/2023 визнано неконституційним, зокрема, пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України, а відтак вважала наявними підстави для перегляду рішення районного суду у зв`язку із виключними обставинами, оскільки останній, відкриваючи саме спрощене позовне провадження у справі, виходив виключно із ціни позову на підставі пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України та виснував про малозначність справи.
41. Водночас вказані заявницею підстави не свідчать про наявність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами з огляду на наступне.
42. Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
43. Частиною третьою статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є:
1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 
2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;
3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.
44. Відповідно до частини п`ятої статті 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
45. Комплексний аналіз вищевказаного дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, у зв`язку з виключними обставинами, якими є, зокрема, визнання Конституційним Судом України неконституційним закону або його окремих положень, застосованих судом під час розгляду справи, за умови, якщо рішення суду не було виконане.
46. Визначена законодавцем правова конструкція прямо унеможливлює перегляд судового рішення за виключними обставинами за умови його виконання та сприяє дотриманню принципу res judicata (правової визначеності), оскільки фактично виконане судове рішення вичерпує свою дію.
47. Як зауважено Великою Палатою Верховного Суду у змісті постанови 
від 18 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19 (провадження № 13-76зво20), аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини є триваючими і виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України. Тобто рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення. Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого припису, застосованого (не застосованого) судом під час вирішення справи, має значення, насамперед, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення подібних справ, а не як підстава для перегляду справи з ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.
48. Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічне положення міститься у статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України». Окрім цього, у статті 97 цього Закону визначено, що Конституційний Суд України 
у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.
49. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень частини другої статті 150 Конституції України, а також частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2024 року у справі № 616/458/21 (провадження № 14-107цс24)).
50. Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
51. Відтак, як вбачається зі змісту резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 пункти 1, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) (пункт 2).
52. Водночас у пункті 3 резолютивної частини вказано, що пункти 1, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України, визнані неконституційними, утрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
53. Пунктом 4 резолютивної частини зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, установлене пунктами 1, 5 частини шостої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.
54. Таким чином, враховуючи, що на момент вирішення питання про відкриття провадження у справі та ухвалення рішення суду першої інстанції, пункти 1, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України, хоча і були визнані неконституційними, проте не втратили чинності, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.
55. Крім того, колегія суддів враховує, що 19 червня 2024 року прийнято Закон України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах»,який набрав чинності 19 липня 2024 року та яким внесено зміни до ЦПК України, зокрема, пункти 1, 2, 3 і 5 частини шостої статті 19 ЦПК України викладено у наступній редакції:
«1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства)»;
«5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.»
56. Вищенаведене свідчить про те, що навіть після визнання неконституційною вищевказаної норми рішенням Конституційного Суду України та внесення змін до змісту останніх, справа є малозначною, тобто підлягала розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
57. Більше того, суди попередніх інстанцій обґрунтовано зауважили, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року 
у справі № 753/682/24 було добровільно виконане, що в силу приписів пункту 1 частини третьої статті 423 ЦПК України унеможливлює задоволення заяви про перегляд судового рішення у зв`язку із виключними обставинами.
58. При цьому колегія суддів вважає неспроможними доводи касаційної скарги щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження виконання судового рішення, оскільки як вбачається із матеріалів справи, останні містять платіжну інструкцію № @PL372428 від 17 вересня 2024 року, яка підтверджує сплату на користь ТОВ «Рада 2» 22 408,49 грн із призначенням платежу: «Добровільне виконання рішення суду №753/682/24 від 12.02.2024 щодо сплати заборгованості за ЖКП з 01.01.2021 по 31.10.2023 в розмірі 19724,49 грн та сплата судового збору 2684, ОСОБА_1 » (Т.2, а.с.124).
59. Додатково колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
60. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
61. Таким чином, хоча на момент звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами останнє не було виконане, але на момент постановлення ухвали від 24 квітня 2025 року було виконане 
у добровільному порядку, що свідчить про правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення останньої.
62. При цьому колегія суддів зауважує, що Верховний Суд вже викладав правовий висновок стосовно того, що чинне законодавство України не містить заборон виконання зобов`язань іншими особами замість боржника. Зокрема, 
у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20 зазначено, що відповідно до частини першої статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. Зазначена норма регулює відносини між кредитором і боржником, а не між кредитором та іншою особою, на яку боржником покладене виконання обов`язку останнього. Виконання обов`язку іншою особою розглядається як виконання обов`язку боржником. Відповідно до частини другої статті 528 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам. Тому як у разі виконання, так і в разі невиконання чи неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою правовідносини між кредитором й іншою особою не виникають, зокрема кредитор не вправі вимагати від іншої особи належного виконання обов`язку боржника. Отже, внесення грошових коштів на виконання рішення суду ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в інтересах боржника ОСОБА_2 не суперечить вимогам закону, тому визнання дій державного виконавця щодо зарахування вказаних коштів протиправними є помилковим (постанова Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 523/22521/21 (провадження № 61-12463св22)).
63. Відтак, урахувавши наявні у матеріалах справи докази добровільного виконання рішення суду, що також визнавалося позивачем, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про його виконання та, як наслідок, про відсутність правових підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.
64. Більше того, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання заявниці на розгляд питання про перегляд судового рішення за виключними обставинами неповноважним складом суду з огляду на таке. 
65. Матеріали справи містять протокол передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16 вересня 2024 року, відповідно до змісту якого заяву ОСОБА_1 було передано судді Дарницького районного суду міста Києва Комаревцевій Л. В. (а.с.62, т.2).
66. Ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року у справі №753/682/24 за виключними обставинами залишено без розгляду (Т.2, а.с.63-65).
67. Постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року скасовано ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року. Справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (Т.2, а.с.108-113).
68. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08 січня 2025 року заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами було передано судді Дарницького районного суду міста Києва Комаревцевій Л. В. (Т.2, а.с.117-а).
69. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року у справі №753/682/24 за виключними обставинами залишено без задоволення (Т.2, а.с.128-132).
70. Постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року було скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (Т.2, а.с.164-174).
71. 18 березня 2025 року справа надійшла до Дарницького районного суду міста Києва, що підтверджується відтиском штампу вхідної кореспонденції суду (Т.2, а.с.179).
72. Відповідно до протоколу передачі справи №753/682/24 раніше визначеному складу суду від 28 березня 2025 року, справу було передано судді Комаревцевій Л. В. (Т.2, а.с.180).
73. Водночас, матеріали справи містять розпорядження керівника апарату Дарницького районного суду міста Києва №35 від 03 квітня 2025 року, яке мотивоване тим, що оскільки під час автоматизованого розподілу судової справи №753/682/24 між суддями від 04 квітня 2025 року не було взято до уваги судове рішення Київського апеляційного суду та вимоги статті 33 ЦПК України (визначення складу суду), то під час авторозподілу відбулась помилка. 
74. У зв`язку із зазначеним призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №753/682/24 (Т.2, а.с.181).
75. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи №753/682/24 між суддями від 04 квітня 2025 року, головуючим суддею 
у справі визначено Шаповалову К. В., склад колегії: Комаревцева Л. В., 
Каліушко Ф. А. (Т.2, а.с.182-183).
76. Розпорядження керівника апарату Дарницького районного суду міста Києва №37 від 07 квітня 2025 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. 
77. Розпорядження мотивоване тим, що оскільки під час автоматизованого розподілу судової справи №753/682/24 між суддями від 04 квітня 2025 року не було взято до уваги судове рішення Київського апеляційного суду та вимоги частини першої статті 37 ЦПК України (недопустимість повторної участі судді в розгляді справи), то під час авторозподілу відбулась помилка, у зв`язку із чим вирішено здійснити повторний автоматизований розподіл судової справи №753/682/24 (Т.1, а.с.184).
78. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи №753/682/24 між суддями від 07 квітня 2025 року суддю 
ОСОБА_2 замінено на суддю Заставенко М. О. (Т.2, а.с.185-186).
79. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва суду від 10 квітня 
2025 року відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за виключними обставинами та призначено судове засідання на 24 квітня 2025 року у складі колегії суддів Дарницького районного суду міста Києва, про що повідомлено учасників справи (Т.2, а.с.187-193).
80. Відтак, врахувавши вищевикладене ОСОБА_1 про розгляд справи неналежним складом суду не знайшли свого підтвердження при касаційному перегляді справи.
81. Посилання скарги на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі, своєю чергою, не можуть бути застосовані у справі, що переглядається, оскільки сформульовані за інших фактичних обставин та стосуються повноважень суддів (суду) апеляційної інстанції, а відтак не суперечать висновкам судів попередніх інстанцій у справі, яка є предметом касаційного перегляду.
82. При цьому, як обґрунтовано зауважено Київським апеляційним судом 
у змісті оскаржуваної постанови, чинне цивільне процесуальне законодавство передбачає визначення складу суду протоколом автоматизованого розподілу та, за необхідності, за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду 
і не потребує постановлення окремої ухвали судді.
83. Відтак колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що сам по собі факт визнання Конституційним Судом України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 пунктів 1, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України такими, що не відповідають Конституції України, не є безумовною підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами, оскільки це рішення не є виключною обставиною у цьому спорі та не вплинуло на можливість реалізації заявницею своїх прав.
84. Зазначене узгоджується з висновками щодо застосування норм права, викладеними, зокрема, в ухвалах Верховного Суду за результатами розгляду питань про перегляд судових рішень за виключними обставинами: 
від 30 листопада 2023 року у справі № 554/6022/21 (провадження 
№ 61-16722во23), від 20 грудня 2023 року у справі № 755/18963/13-ц (провадження № 61-13247ск23), від 30 січня 2024 року у справі № 752/18927/17 (провадження № 61-589во24), які були враховані судами під час розгляду справи.
85. Більше того, колегія суддів зауважує, що сам по собі встановлений факт добровільного виконання судового рішення у справі унеможливлює його перегляд у зв`язку з виключними обставинами, що обґрунтовано враховано судами попередніх інстанцій.
86. Додатково колегія суддів звертає увагу заявниці, на те, що в силу змісту частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
87. Завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача (заявника).
88. Відтак, на переконання колегії суддів, установлений факт добровільного виконання судового рішення свідчить про відсутність порушеного права заявниці. За таких обставин звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами, так само як і подальше оскарження рішень судів попередніх інстанцій, ухвалених за результатами розгляду такої заяви, може свідчити про зловживання заявницею процесуальними правами, що відповідно до статті 44 ЦПК України не допускається.
89. Підсумовуючи, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
90. Більше того, оскільки наведені в касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, на переконання Верховного Суду відсутні підстави повторно відповідати на ті самі аргументи заявниці. 
91. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.
92. Колегією суддів враховано усталену практику ЄСПЛ, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ 
у справі «Руїз Торія проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain», серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
93. ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» («Ponomaryov v. Ukraine», заява № 3236/03)).
94. ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року 
у справі Проніна проти України (Pronina v. Ukraine, заява № 63566/00, § 23)). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
95. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
96. Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
97. Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
98. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
99. У змісті касаційної скарги ОСОБА_1 порушила перед Верховним Судом питання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
100. У змісті клопотання заявниця, у якості підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду зазначає необхідність вирішення виключної правової проблеми, пов`язаної з відсутністю єдиної судової практики. Інших обґрунтувань необхідності передачі справи на вирішення Великої Палати Верховного Суду касаційна скарга не містить.
101. Відповідно до частини третьої, четвертої, п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.
Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
102. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 30 жовтня 
2018 року у справі № 757/172/16-ц (провадження № 14-475цс18), виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.
103. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.
104. На переконання колегії суддів в контексті предмета касаційного перегляду (ухвали суду першої інстанції, постановленої за наслідками вирішення питання про перегляд судового рішення у зв`язку із виключними обставинами), 
а також з урахуванням того, що ОСОБА_1 не було наведено достатніх мотивів та аргументів для такої передачі, відсутні правові підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. 
105. При цьому необхідно зауважити, що наведені заявницею обґрунтування 
у розумінні частини п`ятої статті 403 ЦПК України не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему, вирішення якої є необхідним для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а тому у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідно відмовити.
Керуючись статтями 400, 401, 402, 403, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
3. Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді: Н. Ю. Сакара
О. М. Осіян
В. В. Сердюк