ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2026 р. Справа№ 911/497/26

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сковородіної О.М.
суддів: Горбасенка П.В. 
Колесника Р.М. 

секретар судового засідання: Фурсов Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбі перспектива"
на ухвалу Господарського суду Київської області від 26.03.2026 у справі №911/497/26 (суддя - Щоткін О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбі перспектива"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаврилівська птахофабрика"
про визнання права іпотекодержателя

за участю представників сторін:
від позивача: Завалько Т.С.;
від відповідача: Гнатюк М.М.
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Комбі перспектива" звернулося до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаврилівська птахофабрика", у якій просило суд:
- визнати за ТОВ "Комбі перспектива" право іпотекодержателя щодо об`єкта нерухомого майна - Бройлерної ферми № 3 загальною площею 13 592,7 кв. м, опис: санпропускник, А, 219,0 кв. м; альтанка, Б; склад гараж, В, 52,0 кв. м; будівля трансформаторної підстанції, Г; склад, Д, 14,1 кв. м; пташник, Е, 1106,7 кв. м; пташник, Є, 1105,9 кв. м; пташник, Ж, 1107,5 кв. м; пташник, З, 1106,7 кв. м; пташник, И, 1109,0 кв. м; пташник, І, 1099,9 кв. м; пташник, Ї, 1108,3 кв. м; пташник, Й, 1107,2 кв. м; пташник, К, 1107,5 кв. м; пташник, Л, 1108,7 кв. м; пташник, М, 1109,1 кв. м; пташник, Н, 1106,7 кв. м; навіс, О; склад, П, 17,5 кв. м; огорожа, 1-3; кормові бункери, І-ХІ1; дороги, XIII; під`їздні майданчики, XIV, розташований за адресою: Київська обл., Бучанський р. (раніше - Вишгородський), с. Гаврилівка, Квартал, 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 390159932218 - як такого, що виникло в силу закону у зв`язку з його продажем з відстроченням платежу (в кредит) за Договором купівлі-продажу № 1703 від 31.10.2025;
- визнати, що Бройлерна ферма № 3 загальною площею 13 592,7 кв. м, опис: санпропускник, А, 219,0 кв. м; альтанка, Б; склад гараж, В, 52,0 кв. м; будівля трансформаторної підстанції, Г; склад, Д, 14,1 кв. м; пташник, Е, 1106,7 кв. м; пташник, Є, 1105,9 кв. м; пташник, Ж, 1107,5 кв. м; пташник, З, 1106,7 кв. м; пташник, И, 1109,0 кв. м; пташник, І, 1099,9 кв. м; пташник, Ї, 1108,3 кв. м; пташник, Й, 1107,2 кв. м; пташник, К, 1107,5 кв. м; пташник, Л, 1108,7 кв. м; пташник, М, 1109,1 кв. м; пташник, Н, 1106,7 кв. м; навіс, О; склад, П, 17,5 кв. м; огорожа, 1-3; кормові бункери, І-Х1І; дороги, XIII; під`їздні майданчики, XIV, розташований за адресою: Київська обл., Бучанський р. (раніше - Вишгородський), с. Гаврилівка, Квартал, 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 390159932218, є обтяженою іпотекою (іпотека в силу закону) на користь позивача в забезпечення виконання відповідачем зобов`язання зі сплати ціни за договором у розмірі 8973000 грн - до моменту повного виконання такого зобов`язання.
Господарський суд Київської області ухвалою від 02.03.2026 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання.
Через підсистему "Електронний суд" 24.03.2026 від ТОВ "Комбі перспектива" надійшла заява про забезпечення позову, у якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на Бройлерну ферму № 3 загальною площею 13 592,7 кв. м, опис: санпропускник, А, 219,0 кв. м; альтанка, Б; склад гараж, В, 52,0 кв. м; будівля трансформаторної підстанції, Г; склад, Д, 14,1 кв. м; пташник, Е, 1106,7 кв. м; пташник, Є, 1105,9 кв. м; пташник, Ж, 1107,5 кв. м; пташник, З, 1106,7 кв. м; пташник, И, 1109,0 кв. м; пташник, І, 1099,9 кв. м; пташник, Ї, 1108,3 кв. м; пташник, Й, 1107,2 кв. м; пташник, К, 1107,5 кв. м; пташник, Л, 1108,7 кв. м; пташник, М, 1109,1 кв. м; пташник, Н, 1106,7 кв. м; навіс, О; склад, П, 17,5 кв. м; огорожа, 1-3; кормові бункери, І-ХІІ; дороги, ХІІІ; під`їздні майданчики, ХІV, розташований за адресою: Київська обл., Бучанський р. (раніше - Вишгородський), с. Гаврилівка, Квартал, 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 390159932218, та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо Бройлерної ферми № 3 до набрання законної сили рішення у справі №911/497/26.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.03.2026 у задоволенні заяви про забезпечення позову, було відмовлено у повному обсязі.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що сам факт укладення договору купівлі-продажу та передання майна у власність відповідача свідчить про те, що позивач свідомо реалізував належне йому право розпорядження майном, добровільно передавши його у власність відповідача до моменту повної оплати, тобто обрав модель поведінки, за якої ризик неплатежу з боку покупця не усувається, а лише мінімізується за рахунок передбачених законом або договором способів забезпечення виконання зобов`язання.
Сама по собі наявність у відповідача статусу власника та пов`язаних із цим повноважень не може розцінюватися як обставина, що свідчить про ризик порушення прав позивача. 
Посилання позивача на «нічим не обмежене» право відповідача розпоряджатися Об`єктом носить оціночний характер та не підтверджує наявності обставин, які б свідчили про реальну загрозу відчуження майна чи ускладнення виконання рішення суду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою ТОВ "Комбі перспектива" 07.04.2026 через електронний кабінет подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, та задовольнити заяву про забезпечення позову у повному обсязі. 
На думку апелянта, суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, не з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають обставинам справи.
Суд першої інстанції застосував до позивача надмірні вимоги щодо доказування.
Судом першої інстанції було проігноровано конкретні дії відповідача (зміна статуту від 12.03.2026), що прямо спрямовані на створення юридичного механізму швидкого відчуження Об`єкта без згоди учасників, що підтверджує реальність загрози унеможливлення виконання судового рішення в майбутньому.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду №911/497/26 від 13.04.2026 було відкрито апеляційне провадження, витребувано матеріали оскарження ухвали та призначено апеляційну скаргу до розгляду на 20.05.2026.
27.04.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що cуд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що доводи про ризик відчуження майна не підтверджені належними доказами, а наведені позивачем обставини не свідчать про наявність реального ризику утруднення виконання рішення суду.
Той факт, що власник юридично може розпорядитися належним йому майном, не є сам собою достатньою підставою для накладення арешту. Інакше будь-який спір щодо нерухомості автоматично мав би призводити до арешту майна, оскільки кожен власник має правомочність на відчуження.
Зміна редакції статуту є внутрішньокорпоративною обставиною. Вона сама по собі не свідчить ні про переговори з потенційними покупцями, ні про укладення попередніх договорів, ні про розміщення оголошень про продаж, ні про інші дії, які об`єктивно вказували б на підготовку до відчуження саме спірного об`єкта.
Заходи забезпечення, про які просить позивач, тотожні позовним вимогам, що прямо суперечить нормам процесуального права.
06.05.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли витребувані матеріали оскарження ухвали.
У судове засідання 20.05.2026 з`явились представники сторін.
Представник позивача просив суд задовольнити апеляційну скаргу та скасувати ухвалу про відмову у забезпеченні позову з мотивів, викладених у апеляційній скарзі.
Представник позивача просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу про відмову у забезпеченні позову залишити без змін з мотивів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали оскарження ухвали, предмет та підстави поданого позову, зміст заяви про застосування забезпечувальних заходів, проаналізувавши вимоги законодавства, що регулює відповідне процесуальне питання, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, зазначаючи при цьому наступне.
Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.
Згідно з ч. 3 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18 та від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.
Позивач звернувся з заявою про забезпечення позову до суду першої інстанції, у якій просив суд першої інстанції забезпечити позов шляхом накладення арешту на Бройлерну ферму № 3 загальною площею 13 592,7 кв. м, опис: санпропускник, А, 219,0 кв. м; альтанка, Б; склад гараж, В, 52,0 кв. м; будівля трансформаторної підстанції, Г; склад, Д, 14,1 кв. м; пташник, Е, 1106,7 кв. м; пташник, Є, 1105,9 кв. м; пташник, Ж, 1107,5 кв. м; пташник, З, 1106,7 кв. м; пташник, И, 1109,0 кв. м; пташник, І, 1099,9 кв. м; пташник, Ї, 1108,3 кв. м; пташник, Й, 1107,2 кв. м; пташник, К, 1107,5 кв. м; пташник, Л, 1108,7 кв. м; пташник, М, 1109,1 кв. м; пташник, Н, 1106,7 кв. м; навіс, О; склад, П, 17,5 кв. м; огорожа, 1-3; кормові бункери, І-ХІІ; дороги, ХІІІ; під`їздні майданчики, ХІV, розташований за адресою: Київська обл., Бучанський р. (раніше - Вишгородський), с. Гаврилівка, Квартал, 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 390159932218, та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо Бройлерної ферми № 3 до набрання законної сили рішення у справі №911/497/26.

В обґрунтування заяви вказано про наявність реальної загрози ускладнення або унеможливлення виконання можливого рішення суду у цій справі.
Заявник зазначає, що право іпотеки на спірний об`єкт нерухомого майна станом на час звернення до суду не зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим відповідач, як зареєстрований власник, має можливість безперешкодно розпоряджатися таким майном, у тому числі відчужити його третім особам без згоди позивача.
На думку позивача, існує ризик відчуження спірного майна на користь добросовісного набувача, що, з огляду на положення статті 388 Цивільного кодексу України, унеможливить його витребування та призведе до втрати позивачем права іпотекодержателя як єдиної гарантії виконання зобов`язань за договором.
Крім того, позивач вказує на наявність ризику так званого "ланцюгового" відчуження майна, що може спричинити необхідність залучення до участі у справі нових осіб, ускладнення предмета спору та судового розгляду.
Також заявник зазначає, що відповідачем створено передумови для вільного відчуження нерухомого майна, зокрема шляхом затвердження нової редакції статуту, якою відчуження нерухомості віднесено до звичайної господарської діяльності та не передбачено обмежень щодо прийняття відповідних рішень.
За твердженням позивача, невжиття заходів забезпечення позову призведе до втрати предмета спору та матиме наслідком ухвалення судового рішення, яке не зможе бути реально виконане, у зв`язку з чим заявник просить вжити заходів забезпечення позову з метою збереження існуючого стану речей до вирішення спору по суті.

Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у п.8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).
Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.
Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 12.04.2018 у справі №922/2928/17 та від 05.08.2019 у справі №922/599/19).
Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову.
Отже, вищенаведене свідчить, що в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Подібна правова позиція висловлена, зокрема, у Постанові Верховного Суду від 13.01.2020 по справі №922/2163/17, від 03.04.2020 у справі №904/4511/19.
З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 Господарського процесуального кодексу України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Судовою колегією у судовому засіданні досліджувалося питання того, які саме дії/бездіяльність відповідача, позивач вважає такими, що порушують його права та свідчить про протиправну поведінку направлену на передачу третім особам об`єкта нерухомого майна.
Представник позивача не надав апеляційному суду таких пояснень/доказів, окрім позиції, яка викладена в заяві про забезпечення позову/апеляційній скарзі відносно внесення відповідачем змін до свого статуту. 
Зміна редакції статуту є внутрішньокорпоративною обставиною. Вона сама по собі не свідчить ні про переговори з потенційними покупцями, ні про укладення попередніх договорів, ні про розміщення оголошень про продаж, ні про інші дії, які об`єктивно вказували б на підготовку до відчуження саме спірного об`єкта. 
Факт, що власник юридично може розпорядитися належним йому майном, не є сам собою достатньою підставою для накладення арешту. Інакше будь-який спір щодо нерухомості автоматично мав би призводити до арешту майна, оскільки кожен власник має правомочність на відчуження. 
31.10.2025 між ТОВ «Комбі Перспектива» (Продавець) і ТОВ «Гаврилівська Птахофабрика» (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований приватним нотаріусом в реєстрі за №1703, відповідно до якого Продавець передав, а Покупець прийняв у власність Бройлерну ферму №3 загальною площею 13 592,7 кв. м, розташовану за адресою: Київська обл., Бучанський р. (раніше - Вишгородський), с. Гаврилівка, Квартал, 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 390159932218.
Позовні вимоги обґрунтовані саме тим, що відповідно до вказаного Договору Відповідач набув нерухоме майно, продане у кредит, у зв`язку з чим у Повивача виникло право застави на вказане майно.
В день укладення Договору його сторонами (Позивачем і Відповідачем) підписано акт приймання-передачі Нерухомого майна, згідно з яким Продавець передав, а Покупець прийняв у власність об`єкт нерухомого майна, а саме: Бройлерну ферму №3.
В день укладення Договору (31.10.2025) у Відповідача виникло право власності на Нерухоме майно. Право власності на об`єкт перейшло до Відповідача за згодою обох сторін, тобто також і Позивача. Саме це і було суттю домовленості (укладеного правочину) між Позивачем і Відповідачем, було зафіксовано за їх обопільною згодою у відповідних документах.
Наявність у Відповідача правомочностей власника Нерухомого майна є проявом волі Позивача, належним чином вираженої та зафіксованої 31.10.2025.
За загальним правилом, відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку», забезпечення у вигляді іпотеки, зберігається для нового (наступного) власника об`єкту, у випадку його відчуження.
Тому, застосування заходів забезпечення з мотивів можливого відчуження майна, не може впливати на порушення прав позивача (апелянта), якщо його право іпотеки існує.
Також, господарський суд не повинен вживати заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Зі змісту позовних вимог та мотивів заяви про забезпечення позову випливає, що Позивач звернувся до суду саме для того, щоб на підставі рішення у цій справі забезпечити державну реєстрацію відповідного обтяження на об`єкт нерухомості. Водночас накладення арешту і встановлення заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій також створюють щодо цього ж об`єкта публічний обмежувальний режим, який за своєю практичною дією наближається до того правового результату, якого позивач прагне досягти позовом.
Відтак, матеріали заяви не містять будь-яких доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також не містять даних про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів забезпечення позову.
Подана позивачем заява про забезпечення позову не містить переконливих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений заявником спосіб на даній стадії судового процесу.
Таким чином, місцевий господарський суд дійшов підставного висновку, що заява про вжиття заходів до забезпечення позову не підлягає до задоволення.
При цьому, відмова у забезпеченні позову не позбавляє позивача права у разі виникнення підстав повторно подати заяву про забезпечення позову, з наданням переконливих доказів на підтвердження своїх доводів.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на правильній оцінці фактичних обставин та прийнята відповідно до норм господарського процесуального законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні. Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбі перспектива" на ухвалу Господарського суду Київської області від 26.03.2026 у справі №911/497/26 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 26.03.2026 у справі №911/497/26 - залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано 28.05.2026.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом 20 (двадцяти) днів до Верховного Суду відповідно до статей 287-291 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя О.М. Сковородіна 

Судді П.В. Горбасенко

Р.М. Колесник