29.06.2026    Справа № 469/1679/25
2/469/479/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року    с-ще Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Гапоненко Н.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “СВЕА ФІНАНС” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю “СВЕА ФІНАНС” через систему “Електронний суд” 29 грудня 2025 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 27738,71 грн., яка виникла у відповідача за кредитним договором №245772042 від 21 грудня 2021 року, укладеним між відповідачем та ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога”, правонаступником якого є позивач.
27 січня 2026 року суд відкрив провадження у вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач отримав копію ухвали про відкриття провадження 16 лютого 2026 року, про що свідчить довідка про доставку електронного документу до кабінету позивача та його представника; поштове відправлення з копією ухвали про відкриття провадження, направлене судом на адресу відповідача, повернуте до суду без вручення 03 березня 2026 року у зв"язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.
Відповідно до п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, є підстави вважати, що вказані судові документи вручені відповідачу 03 березня 2026 року.
Крім того, відповідача повідомлено про перебування у провадженні суду цієї справи шляхом публікації оголошення на офіційній сторінці суду.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін тощо, відзиву на позов відповідач не надав.
За такого суд на підставі ч.5 ст.279 УЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

З матеріалів справи суд встановив, що 21 грудня 2021 року ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” та відповідач уклали договір кредитної лінії № 245772042 (далі - Договір) про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора Х53СКW35 (а.с.7 на зв.- 10).
Відповідно до п.1.1 Договору кредитодавець надає позичальникові кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2000,00 грн. до 50000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту “ВЕОКАРД” Товариства “Манівео швидка фінансова допомога” .
У паспорті споживчого кредиту продукту ВЕОКАРД до договору № 245772042 від 21.12.2021 року зазначено суму кредиту – від 2000,00 грн. до 5000,00 грн., строк кредитування до 1825 днів з можливістю продовження; кредит надається шляхом перерахування грошових коштів за реквізитами платіжної карти позичальника, випущеної Банком в рамках продукту ВЕОКАРД; видача кредиту відбувається траншами, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позичальника, відкритий банком в рамках продукту ВЕОКАРД, суми кредиту в розмірі еквівалентній сумиі кожної авторизованої операції в рамках погодженого кредитного ліміту; дисконтна процентна ставка протягом першого календарного місяця з дати отримання першого трансу за договором - 178,85% річних, тип процентної ставки – фіксована; дисконтна процентна ставка протягом другого та наступних календарних місяців з дати отримання першого трансу за договором – 361,35% річних (а.с.6-7).
Надані позивачем паспорт споживчого кредиту та Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту “ВЕОКАРД” Товариства з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” позичальником ОСОБА_1 не підписані.
озивачем також надано розрахунок заборгованості відповідача за договором кредитної лінії № 245772042 від 21 грудня 2021 року, яка становить 27738,71 грн., з яких 4990,36 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 22748,356 грн. - заборгованість по відсотках (а.с.16-21). 

28 листопада 2018 року між ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” та ТОВ “Таліон плюс” укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року (а.с.22-25); 31 грудня 2020 року укладено Додаткову угоду № 26 до вказаного договору факторингу, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2021 року (а.с.27 на зв.-30); 31 грудня 2022 року - Додаткову угоду № 31 до вказаного договору факторингу, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року (а.с.33), 31 грудня 2023 року Додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с.33 на зв.-34). 
Предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Відповідно до п. 1.3. Договору право вимоги - це права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до Договору, якими є реєстри прав вимог (п.1.2 договору)
Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку цього Договору (п.4.1.).
Фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб (підпунктом 5.3.3 договору факторингу).
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №237 від 27 червня 2023 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року від ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” до ТОВ “Таліон плюс” перейшло право вимоги до відповідача за Договором № 245772042 від 21 грудня 2021 року на загальну суму 27738,71 грн. (а.с.35).

02 травня 2024 року між ТОВ “Таліон плюс” та ТОВ “Свеа Фінанс” укладено Договір факторингу №02/0524-01/01.02-11/24, у відповідності до умов якого ТОВ “Таліон плюс” передав (відступив) ТОВ “Свеа Фінанс” за плату належні йому права вимоги, а ТОВ “Свеа Фінанс” прийняв належні ТОВ “Таліон плюс” права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с.37-41).
Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №02/0524-01/01.02-11/24 від 02.05.2024, ТОВ “Свеа Фінанс” набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 27738,71 грн. (а.с.45-46).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.
Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до абзацу 2 частини 2статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Також відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що кредитний договір № 245772042 від 21 грудня 2021 року, укладений між ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” та відповідачем у електронній формі. Сторони обумовили істотні умови договору як то розмір кредиту та суму відсотків, штрафні санкції, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо.
Проте позивачем не надано доказів, що первісним позикодавцем на картку відповідача перераховано кредитні кошти та у якому розмірі, тобто чи виконано зобов`язання кредитодавця відповідно до спірного договору кредиту.
Позивачем не долучено ні квитанції про перерахування коштів на картку відповідача, ні доказів належності відповідачу певної картки, ні виписки про рух коштів по картці відповідача, тощо.
Також позивач не використав своє процесуальне право про отримання вказаної інформації, що складає банківську таємницю, у порядку витребування доказів у справі. Позивач не заявляв клопотання про витребування доказів. З огляду на принцип змагальності, суд не має права за власною ініціативою витребовувати докази отримання відповідачем кредитних коштів від первісного кредитора ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога”.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).
У постанові від 27.05.2020 у справі №2-879/13 Верховний Суд зазначив, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі, належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом.
Крім того, у постанові від 01.11.2023 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (справа №462/2056/20, провадження №61-3758св23) зазначає, що засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.
Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

Суд критично ставиться до посилання позивача у заяві про усунення недоліків щодо підтвердження факту отримання коштів шляхом перерахування суми кредиту через платіжну систему із залученням АТ “АЙБОКС БАНК”, яке на даний момент перебуває в процедурі ліквідації, що унеможливлює отримання додаткових банківських виписок або платіжних інструкцій з печаткою установи за період 2021 року, оскільки зазначене посилання суд не може трактувати як належний, достовірний та достатній доказ видачі кредитних коштів саме на ім`я відповідача та саме за договором № 245772042 від 21 грудня 2021 року, укладений між ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” та відповідачем у електронній формі.
З огляду на вищевикладене, виходячи з вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження, суд приходить до висновку, що вимоги позову ТОВ “Свеа Фінанс” про стягнення заборгованості є необгрунтованими, непідтвердженими належними доказами, та таким, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 258, 259, 263-265, 274 ЦПК України, суд 
у х в а л и в:  

У задоволенні позовних вимог відмовити. 
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя