КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/1466/2026 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року м. Київ
Справа № 755/10721/25

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яка подана представником Лелюх Вітою Миколаївною, на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 червня 2025 року, постановлену у складі судді Галагана В.І.,
у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 червня 2025 року позовну заяву Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості повернуто позивачу.
Не погоджуючись з ухвалою, представник позивача звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про неусунення позивачем недоліків, встановлених ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року, оскільки у квитанції про сплату судового збору було зазначено особовий рахунок споживача, який тотожний номеру особового рахунку, зазначеного в розрахунку заборгованості. Особовий рахунок споживача ( квартири) - це унікальний ідентифікаційний номер, який використовується для розрахунків за житлово-комунальні послуги. Він дозволяє ідентифікувати власника або орендаря квартири в системі обліку та дозволяє здійснювати розрахунки.
Особовий рахунок належить конкретному споживачу - відповідачу по справі ОСОБА_1 , що дає змогу переконатись в тому, що дана квитанція про сплату судового збору стосується виключно поданої позовної заяви. 

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до статті 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
З`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуто недоліки відповідно до ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року.
Проте з наведеним висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.
Як вбачається з матеріалів справи, 12 червня 2025 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги - централізованого опалення та гарячого водопостачання, спожиті мешканцями квартири АДРЕСА_1 , в розмірі 106 150,03 грн.
До позовної заяви було додано, серед іншого, розрахунки заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, відповідно до яких зазначені послуги надавалися споживачу, якому відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до даних Єдиного державного демографічного реєстру (відповідь від 12 червня 2025 р. № 1472661) за вказаною адресою проживає відповідач ОСОБА_1 .
Згідно з платіжною інструкцією від 16 травня 2025 р. № 33371, КП «Київтеплоенерго» здійснило оплату коштів у розмірі 3 028 грн, отримувач ГУК у м. Києві/Дніпров.р-н/22030101, призначення платежу «101 40538421; Судовий збір, за позовом КП Київтеплоенерго, Дніпровський районний суд міста Києва (НОМЕР_1)».
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху на тій підставі, що долучена до матеріалів позовної заяви копія платіжної інструкції №33371 від 16.05.2025 року не містить відомості про те, за яку саме позовну заяву сплачується судовий збір, тому вказана копія платіжної інструкції не може слугувати доказом належної оплати позивачем судового збору саме за позовом до ОСОБА_1 . При цьому інша інформація, яка б надавала можливість ідентифікувати, що саме за подачу позовної заяви про стягнення заборгованості, відповідачем за якою є ОСОБА_1 позивачем сплачено судовий збір, відсутня, а отже, додана позивачем копія платіжної інструкції не є належним доказом сплати судового збору за даною позовною заявою.
13 червня 2025 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про усунення недоліків на виконання ухвали суду від 12 червня 2025 року, в якій зазначив, що кожна квитанція має індивідуальний номер, дату та час здійснення оплати, також у призначенні платежу зазначено особовий рахунок споживача, який вказує на приналежність конкретній особі, що дає змогу переконатися у тому, що дана квитанція стосується виключно цієї позовної заяви.
Крім цього, позивач зауважив, що до матеріалів справи додано розрахунок заборгованості, який, з-поміж іншого, містить прізвище та номер особового рахунку відповідача.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 червня 2025 року позов повернуто позивачу відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України, у зв`язку з неусуненням недоліків, визначених ухвалою цього суду від 12 червня 2025 року.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частинами першою і другою статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Відповідно до частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до положень частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частина друга статті 185 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».
Згідно з приписами частин першої і другої статті 9 Закону «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, у тому числі з використанням електронного платіжного засобу або за допомогою платіжних пристроїв, в тому числі з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу (відповідно до частини першої статті 6 Закону «Про судовий збір»).
Постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №163 затверджена Інструкція про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг (далі - Інструкція), якою встановлені загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Нормами Інструкції встановлені вимоги щодо заповнення розрахункових документів.
З пункту 37 Інструкції вбачається, що одним із реквізитів платіжної інструкції є «Призначення платежу».
Відповідно до пункту 40 Інструкції платник має право ініціювати платіжну операцію за фактичного платника та/або на користь фактичного отримувача коштів шляхом надання платіжної інструкції надавачу платіжних послуг платника.
Платіжна інструкція, крім обов`язкових реквізитів, визначених у пункті 37 розділу II цієї Інструкції, повинна містити: 1) унікальний ідентифікатор фактичного платника або найменування/ прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код фактичного платника та/або 2) унікальний ідентифікатор фактичного отримувача або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код фактичного отримувача.
Пунктом 41 Інструкції визначено, що платник заповнює реквізит «Призначення платежу» платіжної інструкції так, щоб надавати отримувачу коштів повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється платіжна операція. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.
Отже, стандартом розрахунків передбачено, що реквізитами квитанції є, зокрема, платник і «Призначення платежу», які заповнюються платником самостійно.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в ухвалах від 26 березня 2018 у справі № 907/892/15, від 16 квітня 2018 року у справі № 922/3137/17, від 20 квітня 2018 року у справі № 910/12031/17, від 21 лютого 2019 року у справі № 910/8880/18, від 13 лютого 2020 року № 910/4557/18, платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження сплати судового збору позивач надав копію платіжного доручення від 16 травня 2025 р. № 33371, згідно з яким було сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн та в цільовому призначенні платежу було зазначено ««101 40538421; Судовий збір, за позовом КП Київтеплоенерго, Дніпровський районний суд міста Києва (НОМЕР_1)». 
Тобто зазначений у платіжному дорученні номер особового рахунку споживача співпадає з номером особового рахунку, зазначеного в усіх розрахунках заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, а також у Переліку споживачів послуг централізованого опалення та зобов`язань, права вимоги за якими відступаються, відповідно до яких зазначені послуги надавалися за адресою: АДРЕСА_2 , за якою споживачу ОСОБА_1 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що копія платіжної інструкції № 33371 від 16.05.2025 року не містить відомостей про те, за яку саме позовну заяву сплачується судовий збір, та що вказаний документ не може слугувати доказом належної оплати позивачем судового збору у справі за позовом до ОСОБА_1 , колегія суддів вважає помилковим, адже зазначений у призначенні платежу особовий рахунок споживача є унікальним, а наявні матеріали справи достовірно підтверджують про належність такого особового рахунку споживачу ОСОБА_1 . 
Як наголосив Верховний Суд в постанові від 05 серпня 2020 р. у справі № 177/1163/16-ц, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі Перес де Рада Каванилес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року).
Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали. 
Відповідно до частини четвертої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, оскаржувана ухвала постановлена з порушенням вимог процесуального права, тому існують підстави для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 379, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яка подана представником Лелюх Вітою Миколаївною, - задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 червня 2025 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.