справа № 489/1977/26  провадження №2/489/1574/26

РІШЕННЯ
Іменем України

12 травня 2026 року         м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гроші 247» (далі – ТОВ «Гроші 247») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
встановив:
У березні 2026 року ТОВ «Гроші 247» через систему «Електронний суд» звернулося до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором № 16045 від 18.03.2025 у розмірі 16500,00 грн. та понесені судові витрати.
Як на підставу позовних вимог вказано, що між сторонами 18.03.2025 був укладений договір про споживчий кредит № 16045, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 5500,00 грн. строком на 29 днів, зі сплатою процентної ставки в розмірі 1 %. 
Через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань на дату подання позову утворилася заборгованість у розмірі 16500,00 грн., яка складається із 5500,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, та 11000,00 грн. за відсотками за неправомірне користування чужими грошовими коштами згідно частини другої статті 625 ЦК України.
Посилаючись на порушення відповідачем своїх зобов`язань позивач просить стягнути наведену заборгованість з відповідача. 
Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 11.03.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи. 
Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, в т.ч. шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади. Направлена на адресу відповідача судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд.
Правом на дання відзиву відповідач не скористалася. 
Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.
Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Із матеріалів справи встановлено, що 18.03.2025 між ТОВ «Гроші 247» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № 16045, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 5500,00 грн. на строк до 29 днів (з 18.03.2025 по 16.04.2025) (пункти 2.1, 25 договору).
Підпунктом 2.5.1 договору встановлено, що протягом строку дії кредитного договору, встановленого пунктом 2.3 договору, розмір основних процентів складає:
- 1,0% від суми кредиту, але не менше ніж гривень копійок за перший день користування кредитом;
- 1,0% від суми кредиту, щоденно, за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня в межах строку кредиту, зазначеного в пункті 2.3 цього договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення споживачем коштів на погашення кредиту та належних на дату надання платежів.
Згідно пункту 2.5.2 договору, якщо споживач не повернув кредит у строк встановлений пунктом 2.3 договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 2.5 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та до повного погашення заборгованості, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами, в розумінні частини другої статті 625 ЦК України (порушення грошового зобов`язання). При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення споживачем коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.
Відповідно до пункту 2.2 кредитного договору кредит надається споживачу шляхом безготівкового перерахування на номер особистого електронного платіжного засобу споживача 4441114462799246.
Додатком до кредитного договору є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної 
фіксованої процентної ставки.
Кредитний договір підписано відповідачем шляхом застосування цифрового підпису за допомогою одноразового ідентифікатора «48431cba».
Виконання позивачем обов`язку із надання в кредит грошових коштів відповідачу підтверджується довідкою ТОВ «ПрофітГід», згідно якої 18.03.2025 12:55 було успішно перераховано кошти в сумі 5500,00 грн. на платіжну картку клієнта НОМЕР_1 , емітент платіжної картки отримувача – MONOBANK, номер платіжної інструкції – 3256033846, призначення платежу: надання кредиту відповідно до договору № 16045.
Згідно розрахунку заборгованості за договором № 16045 від 18.03.2025 станом на 23.02.2026 заборгованість відповідача становить 16500,00 грн., з яких 5500,00 грн. за тілом кредиту та 11000,00 грн. процентів.
Із розрахунку вбачається, що погашення заборгованості відповідачем жодного разу не здійснювалося.
Із змісту позову вбачається, що 11000,00 грн. це заборгованість по відсоткам за неправомірне користування чужими грошовими коштами, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Правове обґрунтування та мотиви суду. 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частина друга статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин третьої – шостої, восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини дванадцятої статті 11 вказаного Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно із статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Із матеріалів справи та наявних у ній письмових доказів вбачається, що кредитний договір укладено у формі електронного документу, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», на підставі якого між сторонами виникли кредитні правовідносини, відповідає законодавству та волі сторін щодо свободи договору, а наявний у справі звіт платіжного оператора про успішний переказ є самодостатнім доказом виконання кредитором своїх зобов`язань, спростування якого відповідач не здійснив.
Враховуючи доведення позивачем невиконання відповідачем своїх зобов`язань, суд вважає обґрунтованим позов в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5500,00 грн. 
Разом з тим, суд не погоджується із стягненням з відповідача 11000,00 грн. процентів нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. 
У постанові Верховного Суду від 12.02.2025 у справі № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24) зроблено висновок, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем грошових зобов`язань, що випливають із кредитних договорів, підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
У зв`язку із цим, вимога про стягнення з відповідача процентів, нарахованих на підставі частини другої статті 625 ЦК України, суперечить вимогам пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого позичальник звільняється від їх сплати внаслідок військового стану в Україні.
Таким чином, оцінивши наявні докази у справі, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованість в розмірі 5500,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту. 
У зв`язку частковим задоволенням позову, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 887,37 грн. (2662,40 х 33,33%) 

Керуючись статями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Гроші 247» задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гроші 247» заборгованість за кредитним договором № 16045 від 18.03.2025 в загальному розмірі 5500,00 грн. (п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) та судовий збір в сумі 887,37 грн. (вісімсот вісімдесят сім гривень 37 коп.).
У іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Гроші 257», код ЄДРПОУ 41803222, місцезнаходження: м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, офіс 214;
відповідач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 12.05.2026.

Суддя І.В.Коваленко