ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2026 року	справа № 380/819/26	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі:
головуючого-судді	Мартинюк Віталій Ярославович	
секретар судового засідання	Клочко Наталія Сергіївна	
з участю представників
від позивача - Комаровський М.В..
від відповідача - Івасечко Н.Я..
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "ДНІПРОТРАНСНАФТА" до Львівської митниці про визнання відмови протиправною, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "ДНІПРОТРАНСНАФТА" (далі - позивач) звернулося в суд з позовом до Львівської митниці (далі - відповідач), в якому просить:
визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209180/2025/000955 від 16.07.2025 року;
зобов`язати відновити застосування тарифної преференції (410 преференція) до товару, який було оформлено згідно митної декларації №25UA209180053969U8 від 16.07.2025 року.

Позивач у заявах по суті справи наводить такі обгрунтування своїх вимог.
Наведені висновки митного органу, викладені в картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA209180/2025/000955 від 16.07.2025 року є необґрунтованими, суперечать вимогам чинного законодавства, вказана картка відмови підлягає визнанню протиправною та скасуванню, а відповідача має бути зобов`язано відновити ТзОВ «ТК «Дніпротранснафта» застосування тарифних преференцій до товару, який було оформлено згідно митної декларації № 25UA209180053969U8 від 16.07.2025 року. Так, поданий позивачем сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 № AF01393714 від 04.07.2025 року, містить повну інформацію про задекларований товар, і будь-які розбіжності відсутні, тобто є чинним документом, що підтверджує походження товару з країни Європейського Союзу та однозначно надає пільги зі сплати митних платежів. Крім того зазначає. що у імпортера відсутній обов`язок чи необхідність перевіряти законність дій експортера в момент оформлення та видачі сертифікатів EUR.1 та декларації-інвойса. Тобто, відповідальність за оформлення та видачу сертифікатів EUR.1 та декларації-інвойса і правдивість інформації, що в них зазначена, покладена виключно на експортера (продавця). Застосовуючи преференцію при митному оформленні товарів імпортер обґрунтовано виходить із принципу добросовісності дій свого контрагента-експортера та не має підстав піддавати сумніву правомірність видачі декларацій-інвойсів на такий товар. Уважає, що наявність у контролюючого органу сумнівів щодо наданих декларантом документів на підтвердження заявленої ним країни походження товару є лише обставиною для перевірки таких документів та не може бути беззаперечною підставою для відмови у застосуванні преференційної ставки мита. Крім того покликається на висновки Верховного Суду у постанові від 26.07.2022 року, справа №815/2656/17.

Відповідач у заявах по суті наводить такі заперечення проти позову.
Відповідно до положень статті 34 Доповнення І «Щодо визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, якщо митні органи Договірної Сторони-експортера вирішують призупинити надання преференційного режиму для відповідних товарів до отримання результатів перевірки, вони можуть запропонувати імпортеру здійснити випуск товарів, з урахуванням запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними. Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення належного контролю за правомірністю визначення країни походження товарів, які оподатковуються преференційними ставками мита та в рамках дії статей 33 і 34 Доповнення І до Конвенції, митницею підготовлено проєкт запиту «Про перевірку документа про походження» до іноземної країни та направлено до Держмитслужби листом від 21.07.2025 року № 7.4-2/15-03/4/18750 для подальшого його скерування до компетентного органу Королівства Нідерландів. Застосування тарифної преференції призупинено за митною декларацією від 16.07.2025 року № 25UA209180053436U0 до отримання результатів верифікації документа про походження та випущено у вільний обіг зі сплатою всіх належних митних платежів за МД від 18.07.2025 № 25UA209180053969U8. Відповідно до ч.3 ст. 46 МК України підставою для відмови у випуску товару, зокрема є товари, походження яких достовірно не встановлено, випускаються митним органом у вільний обіг на митній території України, за умови сплати ввізного мита за повними ставками Митного тарифу України. Також зазначає, що спонукальна вимога є передчасною, оскільки правомірність застосування тарифної преференції – перевіряється.

Представник позивача вимоги підтримав, просить їх задовольнити.
Представник відповідача уважає вимоги позивача необгрунтованими, просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від від 09.02.2026 року відкрито спрощене позовне провадження.
Ухвалою від 27.02.2026 року справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою, зазначеною у протоколі судового засідання від 27.04.2026 року, підготовче провадження продовжено на 30 днів.
Ухвалою від 18.05.2026 року, зазначеною у протоколі судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

На підставі наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено такі обставини. 
26.04.2024 року між «im - en export zegers trucks» (Atelierweg 6, 6562AS Groesbeek, The Netherlands) та ТОВ «ТК «Дніпротранснафта» (Україна) було укладено зовнішньо-економічний договір (контракт) купівлі-продажу № 26042024NL.
Згідно контракту №26042024NL від 26.04.2024 року, укладеного з позивачем та на підставі товаросупровідних документів: рахунку фактури (інвойсу) № 145 від 10.06.2025 року, сертифікату з перевезення (походження) товару форми EUR.1 № AF 01393714 від 04.07.2025 року імпортовано товар «Сідельний тягач для перевезення напівпричепів, дизельний, двохосний, марки RENAULT, модель Т 520».
Митне оформлення зазначеного товару здійснювалося із застосуванням тарифної преференції зі сплати ввізного мита у відповідності до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Европейским Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони.
Уповноваженою особою декларанта до митного посту «Городок» ВМО № 2 Львівської митниці ДМС 16.07.2025 року о 10 год. 15 хв. подано митну декларацію №25UA209180053969U8 для митного оформлення вищевказаного товару «Сідельний тягач для перевезення напівпричепів, дизельний, двохосний, марки RENAULT, модель Т 520, колісна формула 2х6, к-сть місць для сидіння вкл. місце водія - 2, номер шасі - VF610A363KD017051, об`єм двигуна - 12777 см куб, потужність - 390 кВт, модельний рік випуску - 2019, рік випуску - 2019, дата першої реєстрації 08/02/2019 року, для використання по дорогах загального користування, бувший у користуванні».
16.07.2025 року прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA209180/2025/000955.
Підставами відмови у митному оформленні визначено неможливість завершення митного оформлення у з`язку із неможливістю застосування 410 преференції, у зв`язку з призупиненням застосування преференції до отримання результатів перевірки достовірності документів про преференційне походження товару відповідно до норм статті 34 Доповнення І «Щодо визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Европейским співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами, з іншої сторони від 27.06.2014 року, та, відповідно, відсутністю підстав для застосування преференції «410» до задекларованого товару до моменту отримання відповіді при здійсненні верифікації преференційного документу.
Згаданий товар випущено у вільний обіг зі сплатою всіх належних митних платежів за митною декларацією від 18.07.2025 № 25UA209180053969U8, що не заперечується сторонами.

Змістом спірних правовідносин є відповідність картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, критеріям правомірності, передбачених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Ключовим у даному спорі є дотримання відповідачем норм чинного законодавства при здійсненні митного контролю. 

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з таких мотивів.
Фундаментальні основи відносин між суб`єктами приватного та публічного права визначені ст.19 Конституції України.
Частиною першою наведеної статті Основного Закону України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19 Конституції України).
Згідно положень ч.2 ст.1 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі - МК України), відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Пунктом 1.2.статті 1 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі - ПК України) передбачено, що правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначаються цим Кодексом, крім правил оподаткування товарів митом, які встановлюються Митним кодексом України та іншими законами з питань митної справи.
Пунктом 24 частини 1 статті 4 МК України передбачено, що митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
У відповідності до положень ч.1 ст.336 МК України, митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом:
1) перевірки документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу надаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України;
2) митного огляду (огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, огляду та переогляду ручної поклажі та багажу, особистого огляду громадян);
3) обліку товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України;
4) усного опитування громадян та посадових осіб підприємств;
5) огляду територій та приміщень складів тимчасового зберігання, митних складів, вільних митних зон, магазинів безмитної торгівлі та інших місць, де знаходяться товари, транспортні засоби комерційного призначення, що підлягають митному контролю, чи провадиться діяльність, контроль за якою відповідно до цього Кодексу та інших законів України покладено на митні органи;
6) перевірки обліку товарів, що переміщуються через митний кордон України та/або перебувають під митним контролем;
8) направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих митному органу;
9) пост-митний контроль.
Як передбачено ч.1 ст.43 МК України, перевірка документів, що підтверджують країну походження товару, зазначених у статті 41 цього Кодексу, здійснюється відповідно до цієї статті після завершення митного оформлення.
Зміст даних норми вказує на те. що митний контроль здійснюється як на етапі митного оформлення так і після його завершення.
У спірних правовідносинах митний контроль в частині перевірки документів, що підтверджують країну походження товару, здійснювався на етапі митного офрмлення.
Частиною другою статті 46 МК України передбачено, що товари, походження яких достовірно не встановлено, випускаються митним органом у вільний обіг на митній території України, за умови сплати ввізного мита за повними ставками Митного тарифу України. 
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори. У разі якщо імпорт товару є об`єктом антидемпінгових, компенсаційних або спеціальних заходів, тарифні пільги (тарифні преференції) не встановлюються або зупиняються чи припиняються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Верховною Радою Законом України № 1678-VII від 16 вересня 2014 року ратифіковано Угоду від 27 червня 2014 року про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом (далі - Угода).
Статтею 26 частини 1 глави 1 розділу IV Угоди встановлено, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави "походження" означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I "Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва".
Відповідно до частини першої статті 2 Протоколу І Угоди, з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:
(a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;
(b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
Як передбачено частиною першою статті 16 Протоколу І Угоди, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:
(a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або UA/EU/P1/ua 14
(b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, – декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.
Статтею 33 Протоколу І Угоди врегульовано питання щодо перевірки підтверджень походження товару.
Відповідно до пункту 1 статті 33 Протоколу І Угоди подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.
З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку (пункт 2 статті 33 Протоколу I Угоди).
Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними (пункт 3 статті 33 Протоколу І Угоди).
Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та, чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу (пункт 5 статті 33 Протоколу I Угоди).
Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції (пункт 6 статті 33 Протоколу I Угоди ).
Положення аналогічні положенням статті 33 Протоколу І Угоди містяться і в статті 32 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (далі - Доповнення 1 до Регіональної конвенції), до якої України приєдналась відповідно до Закону України від 8 листопада 2017 року № 2187-VIII.
У відповідності до положень статті 34 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, якою мотивоване спірне рішення:
1. Перевірки підтвердження про походження після митного оформлення здійснюватися вибірково або кожного разу, коли митні органи Договірної Сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви щодо достовірності таких документів, статусу походження відповідних товарів або виконання інших вимог цієї Конвенції.
2. З метою реалізації положень пункту 1 цієї Статті митні органи Договірної Сторони-імпортера повинні повернути сертифікат з перевезення товарів EUR.1 та рахунок-фактуру, якщо він був виставлений, декларацію про походження або копію цих документів митним органам Договірної Сторони-експортера, вказавши, за необхідності, причини запиту про проведення перевірки. На підтвердження запиту вони надають всі наявні документи та інформацію, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні про походження.
3. Перевірка здійснюється митними органами Договірної Сторони-експортера. З цією метою вони мають право вимагати надання будь-яких підтвердних документів та проводити будь-яку перевірку рахунків експортера або будь-яку іншу перевірку, яку вони вважатимуть необхідною.
4. Якщо митні органи Договірної Сторони-імпортера вирішують призупинити надання преференційного режиму для відповідних товарів до отримання результатів перевірки, вони можуть запропонувати імпортеру здійснити випуск товарів, з урахуванням запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними.
5. Митні органи, на запит яких проводиться перевірка, якнайшвидше повідомляються про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є документи достовірними, чи можна розглядати відповідні товари такими, що походять з однієї з Договірних Сторін, і чи відповідають вони іншим вимогам цієї Конвенції.
6. У випадку наявності обґрунтованих сумнівів та за відсутності відповіді на запит про перевірку протягом десяти місяців з дати направлення такого запита або якщо відповідь на запит не містить достатньої інформації для визначення достовірності відповідного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що запитують про проведення перевірки, відмовляють у наданні преференцій, крім як у разі виняткових обставинах.
В розрізі даного спору, зміст норми вказує на те, що:
- перевірки підтвердження про походження здійснюються після митного оформлення (частина перша згаданої статті);
- митні органи мають повноваження на призупинення надання преференційного режиму для відповідних товарів до отримання результатів перевірки (частина четверта наведеної статті). 
Стаття 34 Доповнення 1 до Регіональної конвенції не визначає умов призупинити надання преференційного режиму для відповідних товарів до отримання результатів перевірки.
Натомість положеннями абзацу другого частини 1 статті 281 МК України визначають умови зупинення надання тарифної пільги (преференції) до товарів, що походять з держави, з якою Україною укладено міжнародний договір про вільну торгівлю.
Так, у відповідності до наведеної норми митний орган має право зупинити надання тарифної пільги (преференції) до товарів, що походять з держави, з якою Україною укладено міжнародний договір про вільну торгівлю, поставляються одним і тим самим експортером та щодо яких компетентним органом держави експорту надано відповідь про непідтвердження їх преференційного походження за попередніми поставками за результатами перевірок, проведених за запитом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, до надходження результатів перевірки їх преференційного походження згідно з міжнародним договором про вільну торгівлю. 
Відтак, законодавчо визначеними умовами зупинення надання тарифної пільги (преференції) є:
- походження товару з держави, з якою Україною укладено міжнародний договір про вільну торгівлю;
- такий товар поставляюється одним і тим самим експортером;
- щодо такого поставщика компетентним органом держави експорту надано відповідь про непідтвердження преференційного походження товарів за попередніми поставками за результатами перевірок, проведених за запитом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику.
Відповідачем у підтвердження правомірності прийняття спірного акта індивідуальної дії надано перелік формальностей за ВМД №25UA209180053436U0, службові записки від 28.01.2026 року та за №15/15-03/21790 від 06.05.2025 року, листи Державної митної служби України №15/15-03-01/7/2322 від 14.04.2026 року, за №15/15-03-01/11/4815 від 15.08.2025 року, за №15/15-03-01/7/2771 від 09.05.2025 року та за №15/15-03/7/85 від 07.01.2026 року.
Однак жоден із поданих документів не може судом уважатись допустимим доказом у підтвердження правомірності зупинення преференції, оскільки таким може бути відповідь компетентного органу держави експорту про непідтвердження преференційного походження товарів за попередніми поставками від одного і того ж експортера за результатами перевірок, проведених за запитом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, як цього вимгає абзац другий частини 1 статті 281 МК України.
Крім того, оцінюючи лист Державної митної служби України від 10.12.2025 року за №15/15-03-01/7/7097, додатки до нього, та лист Державної митної служби України від 07.01.2026 року за №15/15-03/7/85, додаток до нього, суд зазначає таке.
Зміст наведених доказів вказує на те, що компетентним органом держави експорту надано відповідь про непідтвердження преференційного походження товарів за попередніми поставками за результатами перевірок, проведених за запитом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, щодо експортера «im - en export zegers trucks», листом від 03.12.2025 року за №1724982308.
Однак такі докази не можуть бути належними, оскільки вони створені після прийняття спірної картки відмови, а тому не могли бути використані під час її прийняття та як наслідок знаходяться поза межами предмета доказування. 
Підсумовуючи викладене, враховуючи те, що позивачем під час митного оформлення товару подано сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 № AF 01393714 від 04.07.2025 року, а у відповідача, на час прийняття спірного акта індивідуальної дії, були відсутні документи (відповідь компетентного органу держави експорту про непідтвердження преференційного походження товарів за попередніми поставками від одного і того ж експортера), суд уважає, що зупинення преференції відбулося з порушенням положень абзацу другого частини 1 статті 281 МК України. 
Поряд з цим слід зазначити, що застосування наведених норм у інший спосіб, без урахування вимог абзацу другого частини 1 статті 281 МК України, сприятиме свавіллю під час здійснення митного контролю на етапі митного оформлення.
Враховуючи те, що підставою для прийняття спірної картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення стало призупинення приференції 410 з порушенням положень абзацу другого частини 1 статті 281 МК України, така картка відмови не може уважатись прийнятою у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому не відповідає критерію правомірності, передбаченому п.1 ч.2 ст.2 КАС України, та як наслідок є протиправною і підлягає скасуванню.

Іншим аргументам сторін та поданим доказам судом не надається оцінка, оскільки такі знаходяться поза предметом судового дослідження.
При цьому слід зазначити, що положення ч.2 ст.46 МК України у спірних правовідносинах не підлягають застосуванню, оскільки спірних акт індивідуальної дії у причинах відмови не містить посилань на цю норму та обмежується лише посиланнями на статтю 34 Доповнення І «Щодо визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Европейским співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами, з іншої сторони від 27.06.2014 року

Додатково слід зазначити, що наведені мотиви суду не є перешкодою для здійснення митного контролю шляхом перевірки документів, що підтверджують країну походження товару, після завершення митного оформлення.

З приводу позовних вимог в частині зобов`язального характеру, то суд уважає, що у задоволенні таких належить відмовити.
При цьому судом враховано висновки Верховного Суду у постанові від 26.07.2022 року, справа №815/2656/17, згідно яких: "Водночас, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що звертаючись до адміністративного суду Товариство заявило, у тому числі, позовну вимогу про зобов`язання відповідача в частині зобов`язання відповідача відновити режим вільної торгівлі до товару, що пройшов процедуру митного оформлення.
Верховний Суд вказує, що вказані правовідносини знаходяться поза межами юрисдикції судів, оскільки суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.".

З огляду на викладене, вимоги позивача є обгрунтованими в частині вимог про визнання протиправною та скасування картки відмови, а тому позов у цій частині підлягає до задоволення.
В іншій частині у задоволенні позову належить відмовити.

Судовий збір, в силу положень ст.139 КАС України, належить присудити на користь позивача пропорційно задовоених вимог. 

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати, прийняту Львівською митницею, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209180/2025/000955 від 16.07.2025 року.
В іншій частині у задовленні позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (адреса: м.Львів, вул. Костюшка, 1, код ЄДРПОУ 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "ДНІПРОТРАНСНАФТА" (адреса: Дніпропетровська область, м.Кам`янське, площа Театральна, 5, код ЄДРПОУ 37425507) 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне рішення складено 29 травня 2026 року.

Суддя	Мартинюк Віталій Ярославович